Dārgie skatītāji, karš Ukrainā turpinās jau vairāk nekā divus gadus.
Beigu nav: 2022. gada 24. februārī Krievijas karaspēks iebruka Ukrainā.
Uzrunā, ko Vladimirs Putins teica īsi pirms iebrukuma, viņš pamatoja savu rīcību ar to, ka aizsargā
Krievijai draudzīgos Ukrainas austrumu reģionu iedzīvotājus no Kijevas režīma vardarbības un slepkavībām.
Viņš noteikti neteica visu patiesību, jo, protams, runa nav tikai par mazākuma aizsardzību,
bet arī par savas varas saglabāšanu šajā reģionā.
Dārgais Vladimira (Putina) kungs: kāpēc jums bija jāiebrūk Ukrainā un jāizšauj pirmais šāviens?
Vai jūs nezinājāt, ka pastāv stratēģija, kas paredz neļaut personai, kura izšauj pirmo šāvienu, izkļūt no spēles... un
pēc tam visu to eskalēt, līdz beidzot tā patiešām uzsprāgst?
Savā runā Bundestāgā 2014. gada martā Gregors Gīzi bija pilnīgi tiesīgs, sakot - un joprojām ir -, ka ir tikai diplomātijas ceļš!
Un tas pats attiecas arī uz jums!
Mēs bijām uz pareizā ceļa:
No Berlīnes uz Maskavu notika privāti draudzības braucieni, kuros ar pieaugošu interesi piedalījās vairāki simti cilvēku.
Daudzi cilvēki apsvēra iespēju Vācijā atkal mācīties krievu valodu un daudzas citas lietas.
Mēs vēršamies pie tevis, Vladimira kungs: izbeidz šo karu - bez nosacījumiem!
Šo diplomātijas ceļu, uz ko norādīja Gregors Gysi, ir atstājusi novārtā arī mūsu Vācijas valdība.
Jau no paša sākuma šķiet, ka mūsu valdība ir vairāk ieinteresēta radīt troksni nekā nodarboties ar diplomātiju:
Cienījamā Annalena (Baerbock): Eiropas Padomē runāt par to, ka mēs Eiropā necīnāmies savā starpā, bet esam
kara režīmā ar Krieviju, neizklausās pārāk diplomātiski.
Un, pat ja šis teikums bija pārpratums, ko mūsu plašsaziņas līdzekļi vēlāk centās izlabot, mums, Vācijas iedzīvotājiem,
joprojām ir kopīga vienprātība: nekāda kara, nekāda Vācijas iesaistīšanās karā un nekādu ieroču piegāžu krīzes zonām!
Šīs lietas nav apspriežamas.
Jums kā mūsu valdībai tas ne tikai jāņem vērā, bet arī jāīsteno!
Mēs jau zinām, ka ir daudzi krīzes spekulanti, no kuriem jūs saņemat stimulus, taču tas nekad nedod
jums tiesības ignorēt demokrātisko tautas gribu.
Tas ir ļoti pamanāms, un tas ir noticis vairākkārt, pēdējo mēnešu laikā palielinoties ieroču piegādēm:
Tiklīdz mūsu kanclers izsaka pēdējos iebildumus pret noteiktām ieroču piegādēm, viņš tiek apsūdzēts par
solidaritātes trūkumu, un plašsaziņas līdzekļos izskan sašutums.
Tas izskatās gandrīz kā laba policista - slikta policista spēle:
Pirmais nāk ar pilnīgi abstraktu viedokli, tad, kad tauta sašūpojas, nākamais to vājina, ir iebildumi,
vēlas problēmu risināt citādi... un galu galā tas tomēr tiek darīts - varbūt nedaudz pārveidotā formā.
Dārgais Olafs (Scholz): lūdzu, nedomājiet, ka mēs, vienkāršie cilvēki, nespējam saskatīt šādu spēli.
Jūs nevarat turpināt valdīt bez tautas gribas mūžīgi!
Vai jūs pārsteidz, ka arvien mazāk cilvēku valstī atbalsta šādu politiku?
Un plašsaziņas līdzekļiem ir jāizmanto arvien klajākas propagandas metodes, lai to noslēptos?
Taču dažkārt rodas iespaids, ka jūs esat viens no nedaudzajiem cilvēkiem Vācijas politikā, kas vēl domā par savas rīcības sekām.
Lūdzu, turpiniet pildīt savu lomu: neļaujiet mums iesaistīties karā!
Un tad: Taurus kruīza raķešu piegādes... darbs, kas paveikts vāciešiem.
Daži no viņu ģenerāļiem un inspektoriem jau bija vadoņi:
Dārgais Boriss (Pistoriuss): Šis numurs izklausās pēc skolēnu izlēciena, ko varētu izdarīt viens vai divi mani biroja kolēģi:
Uzaiciniet dažus jaunpienācējus uz tīmekļa konferenci par kādu sprādzienbīstamu tematu. ... un netīšām nosūtāt
saiti, izmantojot aklo kopiju, konkurentiem, kuri, protams, ir ļoti ieinteresēti noklausīties konferenci.
Iespējams, piekļuves datus pārsūtīja arī kāds no kolēģiem - piemēram, kolēģis, kuram ir
ideja par to, kas uzspridzināja Ziemeļu straumi...
Ja konkurents šādā gadījumā publisko informāciju un ziņo par tikšanos, tas ir lielākais apliecinājums tam, ka konkurents
rīkojas godprātīgi un nevēlas, lai situācija saasinātos:
Slēptu, draudīgu plānu publiskošana nav noziegums, bet gan godājams darbs!
Tagad mēs domājam arī par Džulianu Asanžu.
Pēc tam vainot konkurentus par savu muļķību, ko izdomājuši viņu pašu cilvēki... tas izklausās pēc īstas mūsdienu izjokošanas.
Jums ir jāzina, ko tagad darīt:
Kā naivs cilvēks es teiktu, ka varbūt:
1. apmāciet darbiniekus mūsdienīgās saziņas tehnoloģijās.
2. atcelt visus plānus šajā virzienā: mēs nevēlamies šādu politiku!
3. oficiāli atvainojamies attiecīgajām Krievijas iestādēm par mūsu pārkāpumiem.
4. un pēdējais, bet ne mazāk svarīgais: sirsnīgi nožēlojiet savu un mūsu kareivīgo uzvedību...
Tomēr mazāk naivi var teikt, ka patiesība ir tāda, ka šis jautājums tika apspriests jau pirms vairākiem mēnešiem
starp ASV militāristiem un jūsu puišiem. - un 19. februārī jūsu cilvēki plānoja - un gatavoja - agresijas karu.
Tas ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar Pamatlikuma 26. panta 1. punktu!
Vai mūsu militārais spēks ir kļuvis nekontrolējams?
Pirms dažām dienām pāvests Francisks pats aicināja Ukrainu panākt mieru un sākt sarunas.
Par to viņu nopēla plašsaziņas līdzekļi.
Bet es domāju, ka tas ir drosmīgs un pārdomāts apgalvojums:
jo uzmanības centrā ir nevis varas un politikas intereses, bet gan cilvēki visās pusēs, kuri cieš no postošā kara.
Un mēs pat neesam pajautājuši Ukrainas iedzīvotājiem par šo karu:
Dārgie ukraiņi, šeit, Vācijā, jūs ieradāties pie mums kā bēgļi, un mēs jūs uzņēma ar atvērtām rokām.
Jūs integrējās ātrāk nekā jebkurš cits bēglis, jo mēs saprotam jūsu situāciju.
Jūs nevēlaties karu un vēlaties pasargāt sevi un savas ģimenes no kara! Tas ir labi!
Jūs, bēgļi, gandrīz nemaz neesat atsaukušies prezidenta Selēnska aicinājumam dienēt viņa armijā, un tas ir saprotami.
Un arī aicinājumu, ka jūsu prezidents vēlas daļu no jūsu bēgļu naudas, ko mēs jums
maksājam, jūs neuztvērāt nopietni - arī saprotams!
Mans lūgums jums: ļaujiet savam prezidentam zināt, ka nav kauns bēgt no gaidāmā kara.
Baltais karogs nav apkaunojums: jūs, ukraiņu tauta, jau vienreiz esat spējuši atbrīvoties no Krievijas kundzības.
Jūs varat to darīt atkal jebkurā laikā, bet mierā.
Kara eskalācija iegrūstu mūs visus asinīs un asarās un atgrieztu cilvēci par 100 gadiem atpakaļ!
Secinājums: Dārgie politiķi mājās un ārzemēs:
Ja jūs patiešām vēlaties sākt karu, kāpēc gan neizīrējat stadionu Ukrainā, neuzaicinat savus draugus un
radiniekus un nesatiekaties kopā ar Vladimira Putina draugiem?
Pēc tam uzvarētājs var izlemt, kurai svešvalodai jābūt pirmajai mūsu skolās.
Mēs, cilvēki, nebaidāmies no pārmaiņām, jo pārmaiņas ir dzīves sastāvdaļa.
Bet ļaujiet man jums pateikt: mēs nevēlamies jūsu karus!
Neviena krievu, vācu vai ukraiņu ģimene nav audzinājusi savus bērnus, lai tie tiktu nogalināti jūsu karos!
Ikviens no jums, kurš nāk klajā ar kara saukļiem, turpmāk ir vainīgs līdzvainībā un kara kurināšanā -
saskaņā ar principu: viens sāk, citi tikai turpina.
Rezultāts vienmēr ir viens un tas pats. Un tas atklāj jūsu patieso noskaņojumu.
Tāpēc: Miers tūlīt - bez sarunām - nekavējoties!
Mēs - tauta - ticam: miers ir iespējams!
Visbeidzot, dārgie skatītāji, es nevēlos dzīvot pasaulē, kurā mēs esam noskaņoti viens pret otru:
Ļauni irākieši, ļauni sīrieši, ļauni irāņi, ļauni krievi un ļauni palestīnieši - viņi pat nepastāv!
Taču ir arī kapteiņi, kas plāno nepatīkamas apšaudes, un slepkavas, kas pēc tam sniedz ieganstu uzbrukumam.
Ne tikai Ukrainas konfliktā, bet arī Gazas konfliktā var redzēt netīro lietu kā bilžu grāmatā:
Slepkavas nogalina nevainīgus izraēliešus, bet pasaules labākā armija neiejaucas teritorijā,
kas nav pat tik liela kā Bādene-Virtemberga.
Un tā vietā, lai atvainotos par palīdzības trūkumu un meklētu vainīgos, tas tiek izmantots kā iegansts nevainīgu palestīniešu,
vīriešu, sieviešu un bērnu nogalināšanai. Genocīds!
Ir jāsoda slepkavas un slepkavas!
Tomēr pirmais solis vienmēr ir pārvarēt šādu spēli un izveidot neatkarīgas
izmeklēšanas komisijas, ja patiešām trūkst skaidrības.
Mans padoms: vēlreiz noskatieties mācību programmu Kā darbojas mūsdienu kari.