Tri dni po tretjem cepljenju proti koronavirusu, 17. januarja 2022, sem omedlela, in ko sem prišla k sebi,
sem bila popolnoma zmedena in noge me niso mogle držati. Preprosto nisem mogla več hoditi.
Pri cepljenih osebah so tedne in celo mesece po injiciranju ugotovili, da imajo v številnih organih beljakovine in vnetja,
ki so povezana s hudimi in pogosto smrtonosnimi boleznimi.
Toda kako bi lahko razložili to nepričakovano trajno proizvodnjo proteina, ki je kodiran z mRNA?
Kla.TV je konec leta 2023 v več jezikih objavila zažigalno pismo profesorja Dr. Sucharita
Bhakdija o neskončnih nevarnostih cepiv RNA.
Prof. Dr. Sucharit Bhakdi, prof. Karina Reiss in dr. Michael Palmer so konec marca 2024 objavili članek, v
katerem so nove ugotovitve potrdile vsa takratna opozorila.
Na znanstveno natančen, a za laike razumljiv način pojasnjujeta, zakaj so tako imenovana cepiva mRNA goljufiva in zelo nevarna.
Ta dobro utemeljen članek je zelo primeren za posredovanje vsem, ki se s to temo še niso poglobljeno ukvarjali.
Iz tega programa ga lahko natisnete v obliki PDF.
Spodaj je odgovor profesorja Bhakdija na članek.
Kasnejše poročilo, ki ga je pripravila Lara, prikazuje, kako dramatične posledice imajo lahko povezave, ki jih
je opisal profesor Bhakdi, za tiste, ki so že prizadeti.
Je ena od neštetih ljudi, ki jih je prizadelo cepljenje proti koronavirusom, in svojo zgodbo o trpljenju
pripoveduje na novinarskem simpoziju MWGFD Cepljeni, poškodovani, zavrnjeni ... in zdaj?. Prof.
Dragi soljudje. Draga človeška družina, povedati vam moram nekaj zelo, zelo pomembnega.
Gre za najnovejše odkritje DNK v cepivih.
Zakaj so cepiva RNA goljufiva in zelo nevarna, je tema, ki jo zdaj obravnavamo.
Kromosomi so knjige življenja, ki vsebujejo DNK kodirane recepte za proizvodnjo beljakovinskih molekul.
Po potrebi se odpre ustrezna knjiga in naredi kopija želenega recepta.
Ta kopija je mRNA.
Nadzoruje proizvodnjo beljakovin in se nato odstrani.
Cepiva RNK so podobna takim kratkotrajnim kopijam kromosomskih receptov, vendar za razliko od njih
povzročajo proizvodnjo beljakovin, ki ne sodijo v naše telo.
Namesto tega povzročijo nastanek tujih antigenov, kot je beljakovina spike virusa SARS-CoV-2.
Z vsako injekcijo takega cepiva se vnese več kot milijarda kopij (molekul mRNA).
Za množično proizvodnjo mRNA cepiva je potrebna množična razpoložljivost recepta DNK.
Kako to doseči?
Metoda za rešitev tega problema je temelj genskega inženiringa.
Milijarde in bilijone kopij receptov DNK izvirajo iz bakterij.
Recepti so shranjeni v majhnih bakterijskih kromosomih, tako imenovanih plazmidih.
Bakterijske celice se lahko delijo vsakih 20 minut, zato se število celic vsako uro osemkrat poveča.
Na ta način lahko v nekaj dneh iz tekoče kulture pridobimo nešteto bakterij, vsaka posamezna
bakterijska celica pa vsebuje veliko kopij zadevnega plazmida.
S plazmidi je enostavno manipulirati.
Vstavijo se lahko tuji recepti, tj. geni, ki na primer kodirajo virusne beljakovine.
Po razmnoževanju bakterij se plazmidi odvzamejo in uporabijo kot predloga za izdelavo kopij mRNA.
Molekule RNK so na koncu zapakirane v majhne maščobne kroglice, tako imenovane lipidne nanodelce (LNP).
Glavne sestavine LNP se proizvajajo sintetično in so same po sebi strupene.
Poleg tega posebne lipidne spojine, ki sta jih uporabila Pfizer/BioNTech in Moderna, sploh ne bi bile
testirane na ljudeh, preden bi cepiva mRNA obeh proizvajalcev prejela dovoljenje za uporabo v nujnih primerih.
To predstavlja nesporno in povsem nepotrebno tveganje za zdravje.
Embalaža LNP RNK ščiti pred uničenjem, tako da lahko prek krvnega obtoka doseže vse organe v telesu.
Tam LNP deluje kot trojanski konj.
Celice jih sprejmejo in sprosti se mRNA.
Temu sledi proizvodnja beljakovine spike.
To sproži imunski odziv, vključno z nastankom posebnih protiteles, ki nas ščitijo pred prihodnjimi okužbami.
Vendar imunski sistem prepozna in uniči telesne celice, ki proizvajajo tuje beljakovine.
To se zgodi naravno, ko so naše celice okužene z virusi.
Ta sposobnost prepoznavanja tujih beljakovin kot takih je prisotna že ob rojstvu.
Varuje nas vse življenje, saj učinkovito odstranjuje z virusi okužene celice.
Ni ga mogoče zatreti.
Če se v celico vnese mRNA, ki kodira tujo beljakovino, jo napade imunski sistem.
To osnovno dejstvo ponazarja zavračanje presajenih organov.
Če prejmete mojo ledvico, jo zavrnite.
Prejmejo mojo drugo ledvico in sledi druga zavrnitev, le da je tokrat hitrejša in hujša.
Na istih načelih temelji vedno večji škodljivi učinek ponavljajočih se vbrizgavanj cepiva.
Število kopij RNK, zapakiranih v LNP, ki se dajejo z vsako injekcijo, je ogromno.
Naš imunski sistem napada nešteto celic po vsem telesu.
Ta napad se lahko ustavi šele, ko se konča proizvodnja tuje beljakovine.
Ale koliko časa bo to trajalo?
Le nekaj dni, kot so nam večkrat zagotovili proizvajalci cepiv in regulativni organi?
V zadnjih dveh letih so bila ugotovljena zaskrbljujoča opažanja, ki so v nasprotju s to trditvijo.
Tedne in celo mesece po injiciranju so v številnih organih zaznali beljakovino spike in vnetje , kar je
bilo povezano s hudimi in pogosto usodnimi boleznimi.
Toda kako bi lahko razložili to nepričakovano trajno proizvodnjo beljakovine, kodirane z mRNA?
Odkritje McKernana in njegovih sodelavcev, ki so ga objavili pred enim letom, je odgovor, ki je hkrati verjeten in strašljiv.
Govorili smo že o tem, da se mRNA med proizvodnjo cepiva tvori iz plazmidnih DNK predlog.
Preden se mRNA zapakira v LNP, je treba to DNK najprej odstraniti.
V nasprotnem primeru bi se lahko plazmidna DNA skupaj z RNK ujela v lipidnih kroglicah.
McKernan je zdaj ugotovil, da ta ključni korak odstranjevanja plazmidne DNK ni bil izveden previdno.
V številnih serijah cepiv Pfizer in Moderna so bile ugotovljene prevelike količine plazmidne DNK.
Ugotovitve Kevina McKernana so bile v glavnem družbenem toku omalovaževane.
Regulativni organi so navedli, da so jih proizvajalci obvestili o prisotnosti DNK, vendar jih to ni oviralo pri
odobritvi izdelka, saj so bile sporočene vrednosti pod mejnimi vrednostmi, ki jih je določila SZO.
Toda od kod te omejitve?
Evropska agencija za zdravila (EMA) je določila mejo 10 nanogramov DNK na odmerek cepiva.
Sklicevala se je na poročilo SZO iz leta 1998.
V tem tehničnem poročilu je navedeno: Na podlagi sedanjega znanja se DNK iz neprekinjenih celičnih linij do 10 ng
na prečiščeni odmerek zdaj lahko šteje za sprejemljivo.
Nova zgornja meja ne velja za proizvode, pridobljene iz mikrobnih celic, diploidnih celičnih linij ali primarnih celičnih kultur.
Vidimo, da poročilo SZO razlikuje med dvema vrstama DNK.
Ena velja za nevarnejšo od druge, zato je njena količina omejena na navedeno vrednost.
V katero od teh dveh kategorij pa spada plazmidna DNK v cepivih z mRNA - bolj ali manj nevarno?
Ne sodi v nobeno od njih, saj smernica SZO implicitno predpostavlja, da je vsaka DNK, ki jo vsebuje
zdravilo ali cepivo, zgolj gola DNK, katere sprejem v celice našega telesa bo zelo neučinkovit.
Nasprotno pa bo kontaminirana DNK v cepivih prav tako kot mRNA pakirana v LNP.
To pakiranje zagotavlja veliko učinkovitejši vnos DNK v celice našega telesa .
Zato bi bilo treba z novimi, skrbno načrtovanimi poskusi določiti varno mejno vrednost za DNK, napolnjeno z LNP.
Vendar predpostavimo, da je meja, ki jo določa EMA, sprejemljiva.
Kam nas to vodi?
Agencija EMA v že citiranem poročilu trdi, da so bili vsi vzorci cepiva, ki jih je prejela od družbe
Pfizer/BioNTech pred izdajo dovoljenja, skladni z omejitvijo agencije EMA glede količine preostale DNK.
Vendar pa EMA očitno ni zagotovila stalnega nadzora kakovosti po izdaji dovoljenja, kar velja
tudi za vse druge regulativne organe po svetu.
To je mogoče sklepati na podlagi ugotovitev Kevina McKernana, po katerih vsebnost DNK v vseh
testiranih serijah cepiva presega omejitve SZO in EMA.
Tako smo prišli do neverjetnega, šokantnega spoznanja, da so bila ta katastrofalna cepiva izdelana brez kakršnegakoli
nadzora in da je bilo na stotine milijonov ljudi cepljenih s serijami cepiv, ki so grobo kršile pogoje odobritve.
Zdaj je prepovedano injicirati zdravilo, ki ne izpolnjuje specifikacij, določenih v dovoljenju za promet.
Nadaljnje vbrizgavanje teh cepiv je zato nič manj kot kaznivo dejanje.
Naše vlade so v svoji bedni nevednosti prišle tako daleč, da so to počele in še vedno počnejo svojim državljanom.
Upoštevajte, da pristojni organi v zahodnih državah niso želeli pojasniti, ali ima McKernanova ekipa morda prav.
Namesto tega v zboru vzklikajo: DNK sploh ne bo našla poti v celice.
Če se to zgodi, je hitro razstavljen in uničen.
Poleg tega je celično jedro od citosola ločeno z neprepustno membrano, tako da tuja DNK nikoli ne more
vstopiti v jedro in tam opravljati svoje funkcije.
Edina dobra stvar pri tej grozljivi zgodbi je, da so odgovorni organi zdaj izdali sami sebe.
S hrbtom so obrnjeni proti steni, kar je vidno vsem.
Državne institucije so očitno v navezi s storilci tega pošastnega zločina.
McKernanove ugotovitve morajo sprožiti preplah pri vseh, ki imajo vsaj malo znanja o biologiji.
Jasno je, da bo plazmidna DNK, zapakirana v LNP, zelo učinkovito vstopila v naše celice.
Jedrna membrana ne more stalno ščititi kromosomov; ob vsaki celični delitvi se razpusti in tuja DNK
se absorbira v novo nastala jedra hčerinskih celic.
Ta sprejem je sam po sebi dovolj, da povzroči dolgotrajno proizvodnjo kodiranih beljakovin - za to
ni potrebna integracija v DNK naših kromosomov .
Če pa do takšnega povezovanja vendarle pride, to prinaša dodatne nevarnosti.
McKernanove ugotovitve so nato potrdili tudi drugi laboratoriji v ZDA in Kanadi.
Zdaj poročamo o nadaljnjih poskusih, ki jih je skupina izkušenih nemških raziskovalcev izvedla na serijah cepiva BioNTech.
Prvi rezultat: Kot že prej so bile v vseh šestih analiziranih serijah odkrite velike količine bakterijske DNK.
Vsi genetski elementi, ki jih je na plazmidu že prej našel McKernan, so bili ponovno identificirani tudi tukaj.
To velja tudi za tako imenovani promotor SV40, zelo poseben element, katerega obstoj je
bil javnosti in tudi nadzornim organom prikrit.
Zakaj sta podjetji Pfizer in BioNTech v svoj plazmid vključili promotor SV40, je zelo zanimivo vprašanje.
Ta element ni potreben za proizvodnjo mRNA za cepljenje in še ni prisoten na plazmidu, ki
ga Moderna uporablja za proizvodnjo cepiva.
Vendar ima promotor SV40 fascinantno sposobnost, da se s priloženimi zaporedji DNK pretihotapi skozi nepoškodovano
jedrno membrano, tudi v celicah, ki niso v procesu delitve.
Prepuščamo vam, da razmislite, kaj to pomeni.
Naslednje vprašanje je: ali se lahko plazmidna DNK prenese v človeške celice in tam ostane dlje časa?
Odgovor je: Da!
Raziskovalna skupina je ugotovila, da je absorpcija DNK hitra in da DNK ostane v celicah še več dni po tem ter
da jo je mogoče zaznati tudi po enem ciklu delitve celic.
Trditev, da se zaužita DNK hitro uniči, je torej popolnoma napačna - gre za nevarno medicinsko dezinformacijo.
Zdaj obstaja veliko precedensov, da je mogoče tujo DNK vstaviti v knjigo življenja, v kromosome celic in poskusnih živali.
Možne posledice so raznovrstne in nepredvidljive.
Motnje v natančno uglašenem mehanizmu, ki nadzoruje delitev in razvoj celic, lahko povzročijo raka.
Sprememba genov, ki so del imunskega sistema, lahko privede do motenj v njegovem delovanju.
Okvare genov v možganskih celicah lahko povzročijo vse možne nevrološke bolezni.
Če se tuja DNK vstavi v kromosome spermijev ali oplojenih jajčec, bodo spremenjene lastnosti dedne.
To vodi k našemu zadnjemu vprašanju:
Ali se moramo bati, da bi se bakterijska DNK iz cepiv lahko vključila tudi v človeške kromosome?
Da bi razjasnila to vprašanje, je nemška ekipa svoje celične kulture, obdelane s cepivom, poslala
Kevinu s prošnjo za popolno sekvenciranje celične DNK.
Rezultate si lahko ogledate na Kevinovem spletnem mestu Substack .
Odgovor je še enkrat: Da!
Odkrivanje bakterijske DNK v kromosomih takšnih celic je trenutno skoraj popolno.
Če se to dogaja v izoliranih celicah, ali obstaja kakšen očiten razlog, da se to ne bi dogajalo tudi v telesu?
Tokrat in samo tokrat je naš odgovor ne.
Danes, tukaj in zdaj, se soočamo s spoznanjem, da so vlade po vsem svetu začele izvajati satanski program, ki je pohabil, ubil
in gensko spremenil na milijone nesrečnih ljudi po vsem svetu.
Ta program naj bi se razširil; SZO namerava običajna cepiva v humani in veterinarski
medicini na splošno nadomestiti z injekcijami mRNA.
Svetovna zdravstvena organizacija je sporočila, da so cepiva COVID tako prepričljivo dokazala svojo
varnost, da poglobljeno testiranje prihodnjih cepiv mRNA proti drugim patogenom ni več potrebno.
Toda nič ne bi moglo biti bolj oddaljeno od resnice kot ta žalostna izjava o bankrotu medicinske znanosti.
Dragi sodržavljani, zaradi sebe in svojih bližnjih nikoli ne pozabite na eno stvar:
Izražanje tujega antigena v celici našega telesa vedno povzroči napad imunskega sistema na to celico.
Ker vsako novo cepivo z mRNA zdaj kodira svoj tuji antigen, bo tudi vsako od njih povzročilo škodo, kot smo
videli pri gensko spremenjenih cepivih proti COVID-19.
Tako kot doslej se škoda z vsako osvežitvijo še poslabša.
Zelo verjetno bo tudi kontaminacija cepiv z mRNA postala pravilo, saj ni stroškovno učinkovite metode za zanesljivo ločevanje
množično proizvedene mRNA od plazmidov - in zdi se, da nihče ne spremlja skladnosti s kakršnimi koli proizvodnimi standardi.
Program SZO ogroža človeštvo.
Ogroža vas in vaše bližnje.
Ljudje sveta, združite se in nas rešite te zločinske norosti!
Ustavimo cepiva mRNA - ustavimo WHO!
Pozdravljeni, ime mi je Lara in danes vam bom povedala svojo zgodbo.
Moje ime je Lara.
Ime mi je Lara in pred mesecem dni sem dopolnila dvajset let.
Ime mi je Lara, stara sem dvajset let in dva tedna pred svojim 18. rojstnim dnem nenadoma nisem več mogla hoditi.
Tri dni po tretjem cepljenju proti koronavirusu, 17. januarja 2022, sem omedlel, in ko sem se zbudil, sem bil popolnoma zmeden,
noge pa me niso več držale. Preprosto nisem mogel več hoditi.
Tega datuma ne bom pozabil.
Po eni uri sem tudi sam težko dihal in odpeljali so me v otroško bolnišnico.
Da.
V naslednjem času se moje stanje ni veliko spremenilo.
Tudi roke niso mogle pravilno prijeti predmetov.
Dneve sem preživel v postelji.
Nisem mogel brati, ker sem pri tretji besedi v stavku že pozabil prvi dve besedi...
Glasba in videoposnetki so mi delali družbo.
Temu so dodali še inkontinenco, za katero sploh nisem vedel, kaj pomeni.
Štiri mesece sem bil v postelji.
Pravkar sem dopolnil osemnajst let.
Zame bi bil to čas, ko bi lahko šel ven, se srečal s prijatelji, bil svoboden.
Toda bil sem privezan na posteljo.
Prijatelji so se drug za drugim poslovili.
Po eni strani je to zame velika bolečina, po drugi strani pa, kaj lahko narediš z nekom, ki leži doma?
Ne morem razložiti celotnega križevega pota, ki je sledil.
To bi preseglo ta časovni okvir.
Predstavil jo bom v ključnih besedah.
Akupunktura me je postavila na noge.
Ostajam v šoli.
Uspel sem na dveh kratkih potovanjih, v Pariz in Rim. Hura!
Toda septembra 2022 ... Nastopi utrujenost.
Pojavijo se recidivi.
Ne morem iti znova.
Poskušam ponoviti razred Ne uspe.
Sprememba vrste šole, v redu.
Nič več šole Abitur.
Vendar je sprememba dobra.
Dobim bergle, da lahko grem v šolo tudi v slabih dneh.
Začne se čas ponavljajočih se tako imenovanih relapsov.
Bergle mi ne pomagajo več, ker sem zanje preveč utrujen.
Sprejeti moram tisto, česar si nikoli nisem želel: invalidski voziček.
Lahko pa hodim v šolo.
Potem sem živel v nekakšnem ritmu recidiva.
Zdaj sem se naučil živeti s temi recidivi.
Od tistega dne januarja 2022 je moje življenje postalo kot po tekočem traku:
Recidiva, prekinitev, polovična recidiva, prekinitev, huda recidiva, prekinitev.
Ni lahko. Vendar mi gre. Hočem, da mi uspe.
Imam veliko sanj.
V teh dveh letih sem se še posebej ukvarjal z nečim, kar se morda zdi nepomembno.
Nisem vedel, kaj imam.
Nihče ni vedel.
Spomnim se dneva, ko je moja mama na internetu izvedela, da ima moja brezimna bolezen
vendarle ime: post-vak sindrom, post-vak sindrom.
Zdaj se temu lahko smejim. Ker to pravzaprav ni ime bolezni.
Vendar sem bil srečen.
Zdaj vem, zakaj je bil zame tako pomemben.
Ker me je nekdo nenadoma videl. In moje stanje je imelo ime.
Ker sem svojo bolezen delil z drugimi.
Nisem bil več sam.
In to je bilo osvobajajoče.
Po številnih preiskavah, na katerih so mi vedno rekli, da je vse v redu, sem končno dobil dve
diagnozi: nevropatijo malih vlaken in sindrom utrujenosti.
Na tem dolgem potovanju nisem imel le slabih zdravstvenih izkušenj.
Nekaj zdravnikov je bilo odločilnih.
Veliko so mi pomagali in zahvaljujem se jim iz vsega srca.
Še vedno sem na toboganu.
Ni ga konec.
Zdaj pa je postala bolj ravna.
Upam, da bo tako tudi ostalo.
In upam, da mi bo nekoč uspelo popolnoma sestopiti s tega tobogana.
Lepo bi bilo stati na tleh s funkcionalnimi nogami.
Nadaljujte z raziskovanjem!
Vsi potrebujemo perspektivo. In jaz potrebujem vas. Hvala.
Društvo MWGFD je v seriji Cepljeni, poškodovani, zanikani opravilo še več impresivnih in
ganljivih intervjujev z žrtvami cepljenja z mRNA.
Našli jih boste pod prikazano povezavo.
Glede na to, da naj bi tehnologijo mRNA uvedli tudi za druga cepljenja - natančneje, za genske terapije -,
je še toliko bolj pomembno, da se ta dramatična poročila o poškodbah cepiva objavijo.
Prosimo, da te intervjuje posredujete naprej.
Obseg škode, ki jo povzročajo cepljenja z mRNA, si lahko pomagate predstaviti tudi tako, da na spletnem mestu vetopedia.org
vnesete podatke o škodi zaradi cepljenja v vašem okolju.