Много хора се оплакват от постоянно изтощение и дори депресия.
Но дали това е нормално?
Д-р Майкъл Нелс, лекар и международно признат молекулярен генетик, дава отговор на този
наболял въпрос с огромен потенциал за промяна.
Чуйте резюме от книгата му Индоктринираният мозък, която е публикувана през август 2023
г. и вече е обявена за бестселър на Шпигел.
За какво става дума?
Основателят наWEF Клаус Шваб обяви по време на пандемията от коронавирус, че иска да
промени обществото в световен мащаб до 2030 г.
Той говори за възможността, която кризата предлага, за да се осъществи пропагандираното от него
голямо пренастройване - реорганизация на социалния ред.
Датският политик Ида Аукен обяви още през 2016 г. в статия, публикувана от WEF, как трябва да изглежда тази реорганизация:
Не притежавам нищо, нямам личен живот и животът ми никога не е бил по-добър.
Но чия е нуждата от радикално преструктуриране на обществото?
Д-р Майкъл Нелс обяснява как мерките срещу коронавируса, от една страна, и генната терапия с мРНК, известна като ваксинация с
COVID-19, от друга, са послужили за намаляване на автобиографичната памет на хората по
света с крайната цел тя да бъде напълно унищожена.
Кратко обяснение за по-добро разбиране:
Автобиографичната памет е важна за представата за себе си, за социалните взаимоотношения и за
планирането на действията. Тя съдържа спомени от личния живот.
Следователно унищожаването на автобиографичната памет е необходимо, за да може човечеството да стане достатъчно
податливо, за да приеме нова, тоталитарна социална система в смисъла на визията и съобщението на Клаус Шваб.
Според анализа на Нел е необходимо да се унищожи тази част от мозъка на хората по света, за да приемат новия социален ред.
Нелс обяснява, че това промиване на мозъци в глобален мащаб - метафорично казано, тази инсталация на нова операционна система -
може да проработи само ако вкоренените начини на мислене и старите правила на съвместен
живот бъдат трайно блокирани или дори изтрити.
Например традиционното семейство като начин на живот и като най-важната опора на обществото.
Освен начина ни на живот и структурата на собствеността, трябва да се промени и функцията на мозъка ни.
За да разберем тези връзки, Нелс първо обяснява какво представлява автобиографичната памет и как работи тя:
Налице е неврофизиологична предпоставка - т.е. начинът, по който функционира нервната система - за да могат или
да искат хората да мислят и да действат самостоятелно.
Тя се основава на някои специални характеристики на нашата автобиографична памет.
В него се записва не само всичко, което преживяваме и чувстваме, но и това, което мислим по време на това. Личните спомени и
преживявания се съхраняват в автобиографичната ни памет и заедно с други личностни характеристики формират нашата индивидуалност.
Ако автобиографичната памет е намалена, тогава намалява и нашата индивидуалност. Хипокампусът е част от главния
мозък, където е локализирана и автобиографичната памет.
Хипокампусът има уникалната способност да запаметява постоянно кога и къде сме мислили или
преживели нещо вълнуващо, необикновено или важно за нас.
Критерият за подбор, според който хипокампусът решава какво да съхранява и какво не, се основава на това
дали преживяването е предизвикало емоция у нас и следователно е имало значение, или не.
Рутинните дейности не се запазват.
Всички познаваме преживявания, които може да са далеч в миналото, но са останали незабравими в спомените ни.
Това са или особено красиви преживявания, или много тъжни или ужасяващи моменти.
Тъй като това е свързано със силни емоции, те се съхраняват в хипокампуса.
Преживяванията, свързани с емоциите, се съхраняват и са част от нашата индивидуалност. Съзнателното преживяване на миналите ни
преживявания и мисли е възможно благодарение на факта, че хипокампусът съхранява като регистър
информация за достъп до всички фрагменти на паметта.
Хипокампусът съхранява тези характеристики в невроните за място и време, свързани със съответния
автобиографичен спомен, които Нелс нарича индексни неврони.
Тези индексни неврони остават в хипокампуса до края на живота ни и закрепват там всичките ни автобиографични спомени.
Как е възможно хипокампусът да разполага с достатъчно индексни неврони през целия ни живот, така че да можем
постоянно да съхраняваме и извикваме нови мисли и преживявания в паметта си дори в напреднала възраст?
Хипокампусът може да произвежда хиляди нови нервни клетки всеки ден, дори при възрастни.
Ако случаят не беше такъв, индексните неврони, които вече са били използвани, щяха да бъдат все повече презаписвани с
течение на времето, което би било равносилно на загуба на памет.
Като пример можете да си представите цял лист хартия, върху който се пише отново и по този начин той става нечетлив.
Уникалната способност на хипокампуса да произвежда хиляди нови нервни клетки всеки ден до
дълбока старост трябва да бъде предотвратена.
Ако например сме уморени вечер след тежък работен ден и вече не искаме или не можем да мислим или да решаваме повече
проблеми, това е така, защото вече нямаме достатъчно свободни индексни неврони, за да съхраняваме още.
Новите индексни неврони се формират отново само по време на сън през нощта.
Ето защо обикновено сме много по-склонни и способни да работим сутрин, отколкото вечер.
Заключението е, че хипокампусът може да произвежда нови нервни клетки до дълбока старост.
Това предимство не може да бъде надценено.
Новите индексни неврони са не само в основата на естественото любопитство, автобиографичните познания, индивидуалността и в
крайна сметка творчеството и психологическата устойчивост, но тяхната функция е от решаващо значение и за
културния напредък на човечеството на социално ниво.
През цялата история на човешкия прогрес творческите идеи са били необходими за изобретяването на нови и важни неща за
по-нататъшното развитие на човечеството, например електрическа енергия, машини от всякакъв вид, самолети.
Тази способност на хората да мислят творчески им позволява да оцеляват и да се развиват в културно отношение.
В днешно време обаче автобиографичната памет на много хора вече не се разраства през целия им живот, както би
било естествено, и поради това губи капацитет за съхранение.
Причината за това е изтощение, причинено от постоянен стрес и тревога, като например
мерките за коронавирус, и последвалата депресия.
От началото на пандемията от коронавирус в Германия броят на депресиите се е утроил. Това
ограничава и способността на хората да мислят.
Те са склонни да следват обичайните си навици и да се придържат към рутинно поведение.
Клаус Шваб описва тази криза (пандемията от коронавирус) и по-специално нейните мерки, които ограничават способността на
хората да мислят, като възможност за социална реорганизация.
Това означава, че само хора с ограничена мозъчна дейност са съгласни с това преустройство.
Новите индексни неврони се образуват само ако са действително необходими; в противен случай те умират и не се образуват нови.
Последиците от това са също пасивност и безропотно приемане на всички неприятни и отричащи живота обстоятелства.
Друга драстична интервенция, която парализира автобиографичната ни памет, е самата ваксинация с COVID-19.
Научно доказано е, че протеинът на шипката е модифициран.
Включено е място за разцепване на фурин, което, от една страна, прави шипа силно токсичен. От друга страна, той може да
премине през кръвно-мозъчната бариера, да предизвика възпаление и да предотврати образуването на нови индексни неврони.
Шипката е специално модифицирана, за да може да проникне в мозъка и да предизвика възпаление.
Следователно това място на разцепване на фурин в шипа е биологично оръжие срещу мозъка.
Предписаните подсилващи средства, т.е. редовното опресняване, разрушават биографичната ни памет,
а оттам и психологическата ни имунна система.
Когато липсват нови индексни неврони и настъпят силно емоционални събития, като например нови пандемии и мерки,
терористични атаки или войни, вече описаните индексни неврони се презаписват с тези емоционални сценарии на ужас.
Резултатът е, че хората губят личните си спомени и запазват новия разказ.
Това презаписване на старите ни спомени означава, че те вече не могат да се опират на предишния ни опит.
По-скоро тези хора са безпомощно предадени на милостта на новата истина.
Възможно ли е събитията на ужаса, с които сме обстрелвани всеки ден, да не са напълно случайни?
Чрез постоянната пропаганда на терора автобиографичната памет се разрушава и пренаписва с нов разказ.
По този начин хората биват лишавани от автобиографичната си памет и стават неустойчиви.
Точно този нов човек след това е конформист, свободолюбив и се вписва в смелия нов свят на Клаус Шваб и неговите последователи.
Нелс описва това като зомби режим, когато хората вече не използват способността си да
мислят, а само следват обичайните си действия.
Под способност на система 2 той разбира способността ни да мислим съзнателно, да размишляваме и да разпознаваме връзки.
По-долу ще ви покажем, уважаеми зрители, откъс от интервю на oval.media.
Чуйте сами как д-р Майкъл Нелс прави практическите изводи от тези открития.
Видео: Това е друг проблем.
Ето защо едно от работните ми заглавия беше Зомби апокалипсис 2030, именно защото ще бъдем хванати в капана на зомби режима
на Система 1, тъй като ще бъдем лишени от способността на Система 2 чрез блокиране на производството на индексни неврони.
Но това е много повече от това.
Става дума за пренаписването на индивидуалността от наративното съдържание, което получаваме всеки ден.
И това пренаписване на индивидуалността, което в крайна сметка е и основата на творчеството, е много
по-дълбоко от зомби режима. То е дори по-призрачно.
Ако изгубим индивидуалността си, тогава на практика губим способността си да реагираме умствено на нещата.
И аз също имам пред себе си картина на това - да бъдем успешни от еволюционна гледна
точка, т.е. да се възпроизвеждаме, това е целта.
Императивът: Плодете се и се размножавайте би могъл да бъде написан и от Дарвин. Това, което е написано в
Библията, е начинът на действие на еволюцията, така да се каже.
Това е начинът, по който ни измерват. Колко потомство имаме, е, така да се каже, монетата, с която еволюцията измерва успеха си.
И за да успеете, за да се възпроизведете, първо трябва да оцелеете, а за да оцелеем, трябва да се защитаваме.
Трябва да се изхранваме, но и да се защитаваме от врагове.
След това има микроорганизми и макроорганизми.
При микроорганизмите имаме класическата имунна система, физическата имунна система, а при макроорганизмите
имаме така наречената психическа имунна система.
И това са така наречените оръжия на психичната имунна система - спомените, които имаме в хипокампуса.
Така че, ако едно куче тича към мен например, имам няколко начина да реагирам.
Ако никога преди не съм виждал куче, вероятно ще реагирам погрешно.
Ако някога съм виждал куче, имам спомен за него,
евентуално и оценка за него.
Малко ли е кучето, голямо ли е, има ли големи зъби, има ли по-приятелски характер.
Това са все неща, които са автобиографично съхранени в паметта ми и определят реакцията ми, така да се каже.
Това е моята реакция към макроорганизми, в случая куче, а в другия случай - Бил Гейтс. Това са неща, за които ни е необходим
опит, и то сега, когато вече блокираме производството на индексни неврони чрез мерките, които изпитахме с корона, особено чрез
хроничните инжекции на шипове. И тогава презаписването, чрез тази постоянна война, която водим отвън срещу всякакви неща,
но която всъщност е война срещу нашия мозък, тогава губим все повече и повече съдържание на автобиографичната памет.
Това означава, че психическата ни имунна система се срива.
И това всъщност е - както споменахте в началото, когато става дума за война, това е, което трябва да направите:
Разбиване на психическата имунна система на обществото, за да го превземете.
Това е най-простото нещо, което можете да направите. Това е и най-логичното нещо, което трябва да направите.
Докато хората все още са способни да мислят, те могат да се защитават. И това е един аспект.
Другият аспект е, че има планове за 2030 г., както можете да прочетете и от германското правителство, да се върви все повече
към наблюдение на обществото от страна на изкуствен интелект.
И, разбира се, ИИ трябва не само да наблюдава човешкото поведение, но и да може да го предсказва.
Да, в BMI дори има статия за това как, тъй като ИИ знае повече за нас, отколкото ние, ИИ в крайна
сметка ще реши как да бъде организирано бъдещето.
Това означава, че навлизаме в общество след гласуването, че можем да премахнем демокрацията.
Защото изкуственият интелект знае кое е най-доброто за нас, така че защо вече не ходим до урните? Защо трябва да го правим?
Е, а ИИ може да предвиди поведението ни в идеалния случай само ако имаме възможно най-малко собствена
креативност, която е хаотична и може да доведе до поведение, което не може да бъде предсказано.
За да се намали това, индивидуалността трябва да се намали, така да се каже, и това е страничен ефект.
Дали това е основният мотив, може да се обсъжда, но със сигурност е много тревожно съпътстващо явление на този процес.
Как можем да се защитим?
Да, ама както се опитвам да напиша с надежда в глава 7, в последната глава, има няколко неща.
Така че, от една страна, това са три неща, които виждам.
Разбира се, едно е съвсем ясно: ако битката се води в мозъка, тогава там трябва да изковем и оръжията си.
Затова трябва да се борим там.
Оръжията, с които разполагаме, са точно тези, които врагът иска да ни отнеме, така да се каже.
С други думи, способността да мислим творчески, да мислим нестандартно, да разбираме връзките, да развиваме типична
резилианс , така че въпреки всички тези изпитания да не се сриваме психически, а да намираме начин да се защитим.
Това означава, че просто трябва отново да стимулираме неврогенезата в хипокампуса.
Описах това и като формула срещу индоктринирането, в кои области на живота трябва да се вгледаме и да видим: Къде има
възможни дефицити, които блокират естествения растеж на хипокампуса, производството на тези индексни неврони?
Пример за недостиг на витамин D:
Витамин D е не само имунен хормон, който е важен за имунната система, но и неврохормон.
Липсата на витамин D причинява две неща.
Вероятно имаме цитокинова буря , което означава, че мерките на короната могат да бъдат приложени.
Ето защо навсякъде се разпространява мнението, че вече нямаме нужда от витамин D.
Това е много вълнуваща тема.
Вече нямаме нужда от витамин D. Хората са направили еволюционна стъпка.
Забелязахте ли това?
Току-що прочетох, че преди няколко месеца, почти преди година, New England Journal of Medicine, например,
което е най-високопоставеното научно списание в клиничната област, публикува статия по темата.
Така че, ако искате да получите Нобелова награда, публикувайте там.
И там имаше едно проучване, което е абсолютно възмутително.
Те направиха видеоклип за него, особено за интерпретацията на това проучване.
И в резултат на това има редакционна статия, така че самите редактори, така да се каже, не са си
позволили да се лишат от възможността да направят преценка за витамин D чрез това проучване.
А в последното изречение се казва: че хората трябва да спрат да приемат витамин D, дори и да имат недостиг, само за да
удължат живота си или да останат здрави. Ето какво се казва.
А това означава, че вече нямаме нужда от витамин D. И вече нямаме нужда от хормона витамин D.
И обратното - за да оцелеем, се нуждаем от редовни пикове, както аз ги наричам - от тази администрация на пиковете.
Така че сме направили еволюционна стъпка: няма повече витамин D, но редовното му повишаване осигурява оцеляването ни.
Така че това е абсолютна лудост, в която се развиваме в момента.
Нуждаем се и от витамин D.
Например, ако сега разглеждате болестта на Алцхаймер като биологичен корелат, така да се каже, на трайно
нарушена неврогенеза, аз написах статия по този въпрос - Единна теория за болестта на Алцхаймер, научна статия.
Описах го подробно там.
На това се основава и стратегията за превенция на болестта на Алцхаймер.
И ако сега виждам, че това е корелация, а също така можем да видим, че нарушената неврогенеза сега води до драматично
увеличаване на броя на заболелите от Алцхаймер в световен мащаб.
Ако се вгледате в това, витамин D е от решаващо значение и за неврогенезата.
Логиката е, че ако имам недостиг на витамин D, вероятността да развия болестта на Алцхаймер се увеличава.
Но липсата на витамин D по същество е двойна атака срещу имунната ни система срещу микроорганизмите и
срещу имунната ни система срещу макроорганизмите.
Обяснявам това в книгата си като пример. Така че да, но това е само един от многото примери.
И тъй като всички мерки срещу коронавирусите ускоряват този процес, показвам, че те имат ефект във всички области на живота.
Например, смисълът на живота е централен за моята формула.
Всеки има нужда от цел в живота си. Ако нямаме смисъл в живота си - има психологически изследвания - тогава честотата
на болестта на Алцхаймер се увеличава драстично. Защо е така?
Защото нямаме причина да ставаме сутрин. Нямаме какво да правим.
Мозъкът ни не се захранва с нова интересна информация, защото не правим нищо интересно.
Хипокампусът се свива и Алцхаймер заплашва.
С други думи, ние се нуждаем от цел в живота. А целта в живота може да бъде да се справим с това, което се случва в момента.
Така че се опитвам да дам на хората цел в живота, в задачата да намерят други, които да убедят, така
да се каже. Това е важна задача, която имаме сега.
Съществува и известният експеримент за конформизъм на Соломон Наш.
Той показва, че 23% от хората, които са ги тествали през 60-те години на миналия век, не са
се ръководили от масите, а от здравия си разум.
Също толкова висок е и процентът на тези, които не са позволили да им бъде поставена инжекция.
И ако определен процент от тях откажат да се инжектират и страничните ефекти са видими за всички, тогава изведнъж
се намират хора, които казват: е, може би все пак са прави.
И ако само един от тези 23% успее да убеди друг, вече ще имаме 46%. Така че, ако всеки се заеме сериозно със задачата да открие
смисъла на живота си, сравнително бързо ще имаме мнозинство,
което променя нещата не само в политически план, но и на улицата.
Хората наистина излизат и казват: Хей, не можете да направите това с нас, няма да се
получи. Затова трябва да създадем мнозинства!
Споменах и трета точка. И така, освен собствения ни мозък и след това влиянието върху мозъците на другите,
въпросът, разбира се, е: какъв е нашият образ на човечеството?
Десетилетия наред - от самото начало на времето, всъщност от първородния грях, толкова назад съм се
върнал в книгата - ни се казва, че човекът е лош.
Трябва да се защитаваме от всичко.
Хората са толкова лоши, че само система за социално оценяване, наблюдавана от изкуствен интелект, може да ни спаси
от самоунищожение, така да се каже. И този образ на човечеството трябва да бъде разгледан внимателно.
Има един известен историк, който току-що е написал книга. Тя се нарича По принцип добро.
С удоволствие я прочетох и я цитирах от време на време, а също така се задълбочих малко в науката, която стои зад нея.
И това е нещо, което трябва да научим, че хората са добри, че никой не иска да ни
навреди априори и че трябва да работим заедно.
Това е основата за сътрудничество между хората, която ни е отнета от образа на човека, който ни е лъжливо внушен, така да
се каже, че човекът е лош и неспособен за социални действия.
Затова трябва да завъртим винта. Но това е възможно, след като хипокампусът отново започне да функционира.