Mnogi se ljudi žale na hronični umor, pa čak i na depresiju.
Ali je to zaista normalno?
Dr Michael Nehls, ljekar i međunarodno priznati molekularni genetičar, pruža odgovor na ovo goruće
pitanje koje ima ogroman potencijal za promjenu.
Poslušajte sažetak njegove knjige "Das indoktrinierte Gehirn" (Indoktrinirani mozak), koja je objavljena u
augustu 2023. i već je proglašena "Spiegel bestselerom".
O čemu se radi?
Osnivač WEF-a Klaus Schwab je tokom pandemije koronavirusa najavio da želi transformisati društvo širom svijeta do 2030. godine.
Govorio je o prilici koju ova kriza pruža da se ostvari ono što on naziva "Veliki reset" – restrukturiranje društvenog poretka.
Danska političarka Ida Auken je u članku koji je WEF objavio još 2016. godine najavila
kako bi ova transformacija trebala izgledati:
Ne posjedujem ništa, nemam privatnost i život nikada nije bio bolji.
Ali čija je to potreba da društvo bude duboko transformisano?
Dr Michael Nehls objašnjava kako su koronavirus s jedne strane i mRNA genska terapija poznata kao COVID-19 vakcinacija s
druge strane poslužile da se smanji "autobiografsko pamćenje" ljudi širom svijeta s krajnjim ciljem da se ono potpuno uništi.
Za bolje razumijevanje, evo kratkog objašnjenja:
Autobiografska memorija je važna za sliku o sebi, društvene odnose i planiranje radnji. Sadrži lična sjećanja na vlastiti život.
Uništenje autobiografske memorije je stoga neophodno kako bi čovječanstvo bilo dovoljno poslušno da prihvati novi, totalitarni
društveni sistem u skladu s vizijom i najavom Klausa Schwaba.
Prema Nehlovoj analizi, ovaj dio ljudskog mozga mora biti uništen širom svijeta kako bi ljudi prihvatili novi društveni poredak.
Nehls objašnjava da ova "globalna ispiracija mozga" – figurativno govoreći, ova "instalacija novog operativnog sistema" – može
funkcionisati samo ako su ukorijenjeni obrasci našeg razmišljanja i stara pravila našeg
suživota trajno blokirani ili čak izbrisani.
Na primjer, tradicionalna porodica kao način života i kao najvažniji kamen temeljac društva.
Osim našeg načina života i naših vlasničkih struktura, funkcioniše i naših mozgova treba biti izmijenjeno.
Da bi razumio ove veze, Nehls prvo objašnjava šta je autobiografsko pamćenje i kako ono funkcioniše:
Postoji neurofiziološki preduslov – to jest, funkcija nervnog sistema – za omogućavanje ili
pripremu ljudi da misle i djeluju nezavisno.
Temelji se na nekim posebnim karakteristikama našeg autobiografskog pamćenja.
Ovo ne bilježi samo sve što doživljavamo i osjećamo, nego i ono što mislimo tokom tih iskustava. Lične uspomene i iskustva
pohranjuju se u našoj autobiografskoj memoriji i, zajedno s drugim osobinama ličnosti, oblikuju našu individualnost.
Kada se autobiografska memorija smanji, naša individualnost se također smanjuje. Hipokampus je dio
mozga u kojem se također nalazi autobiografska memorija.
Hipokampus ima jedinstvenu sposobnost da trajno zapamti kada i gdje smo nešto uzbudljivo, izvanredno
ili lično važno doživjeli ili o tome razmišljali.
Kriterij odabira koji hipokamp koristi da odluči šta pohraniti, a šta ne, temelji se na tome je li iskustvo u
nama izazvalo emociju i time postalo značajno ili ne.
Rutinske aktivnosti se ne spremaju.
Svi imamo iskustva koja mogu ležati daleko u prošlosti, ali ostaju nezaboravna u našim sjećanjima.
To su ili posebno lijepa iskustva, ili možda vrlo tužni ili zastrašujući trenuci.
Budući da je to bilo povezano sa snažnim emocijama, one su pohranjene u hipokampusu.
Iskustva povezana s emocijama se pohranjuju i čine dio naše individualnosti. Svjesno ponovno proživljavanje naših prošlih
iskustava i misli omogućeno je hipokampusom, koji pohranjuje pristupne informacije za sve fragmente memorije poput registra.
Hipokampus pohranjuje ove potpise u prostorne i vremenske neurone povezane s odgovarajućim autobiografskim
sjećanjem, koje Nehls naziva indeksnim neuronima.
Ovi indeksni neuroni ostaju u hipokampusu tokom cijelog našeg života, tamo ukotvljujući sve naše autobiografske uspomene.
Kako hipokampus može imati dovoljno indeksnih neurona dostupnih tokom cijelog našeg života kako bismo mogli nastaviti
pohranjivati nove misli i iskustva i prisjetiti ih se u starosti?
Čak i kod odraslih, hipokampus može svakodnevno proizvesti hiljade novih nervnih ćelija.
Da to nije bio slučaj, indeksni neuroni koji su već bili korišteni s vremenom bi sve više morali biti
"prepisani", što bi bilo ekvivalentno gubitku memorije.
Kao primjer, zamislite list papira koji je već prepun pisma, a na njega se potom ponovo piše, čineći ga nečitkim.
Jedinstvena sposobnost hipokampa da svakodnevno proizvodi hiljade novih nervnih ćelija, čak i u starosti, treba biti spriječena.
Ako smo, na primjer, umorni navečer nakon napornog radnog dana i više ne želimo ili ne možemo 'misliti' ili
rješavati probleme, to je zato što više nemamo dovoljno slobodnih indeksnih neurona za pohranu 'više'.
Samo noću, tokom sna, ponovo se formiraju novi indeksni neuroni.
Zato smo općenito mnogo spremniji raditi i bolje raditi ujutro nego navečer.
Zaključak: hipokampus može proizvoditi nove nerve ćelije sve do duboke starosti.
Ovu prednost ne može se previše precijeniti.
Novi indeksni neuroni nisu samo osnova prirodne znatiželje, autobiografskog znanja, individualnosti i, u konačnici,
kreativnosti i mentalne otpornosti, već je njihova funkcija također ključna na
društvenoj razini za kulturni napredak čovječanstva.
Kroz historiju ljudskog napretka kreativno razmišljanje je uvijek bilo neophodno za izum nove i važne stvari
za dalji razvoj čovječanstva, npr. električna energija, mašine svih vrsta, avioni.
Ova ljudska sposobnost da ima kreativne misli omogućava preživljavanje kao i kulturni napredak.
Međutim, danas autobiografska memorija mnogih ljudi više ne raste tokom života, kako bi to
prirodno činila, i time gubi kapacitet skladištenja.
Razlog za ovo je iscrpljenost zbog stalnog stresa i anksioznosti, kao što su mjere vezane za koronavirus i posljedična depresija.
Stopa depresije se utrostručila u Njemačkoj od početka pandemije koronavirusa. To također
ograničava sposobnost ljudi da jasno razmišljaju.
Oni obično prate svoje uobičajene rutine i zaglave u rutinskim radnjama.
Klaus Schwab opisuje ovu krizu (pandemiju koronavirusa), a posebno mjere poduzete za borbu protiv nje,
koje ograničavaju sposobnost ljudi da razmišljaju, kao 'priliku za društvenu transformaciju'.
Ovo implicira da bi se na ovu modifikaciju složile samo osobe s ograničenim kapacitetom mozga.
Nadalje, novi indeksni neuroni se formiraju samo kada su potrebni; inače odumiru i ne formiraju se novi.
Posljedice su također pasivnost i bespogovorno prihvatanje svih neugodnih i životu neprijateljskih okolnosti.
Još jedna drastična intervencija da se paralizira naše autobiografsko pamćenje
izvršena je samom vakcinacijom protiv COVID-19.
Naukom je dokazano da je šiljasti protein modificiran.
Ugrađeno je "mjesto razgradnje furinom", što čini šiljak s jedne strane izrazito toksičnim. S druge strane, može
proći kroz krvno-moždanu barijeru, izazvati upalu i spriječiti formiranje novih neuronskih veza.
Šiljak je posebno modificiran tako da može ući u mozak i izazvati upalu.
Ovo mjesto razgradnje furinom u šiljastom proteinu stoga je biološko oružje protiv našeg mozga.
Propisani pojačivači, tj. redovni osvježivači, uništavaju naše biografsko pamćenje i time naš psihološki imuni sistem.
Kada nedostaju novi indeksni neuroni i dogode se visoko emotivni događaji, poput novih pandemija i mjera,
terorističkih napada ili ratova, već opisani indeksni neuroni se prepišu ovim emotivnim scenarijima terora.
Rezultat je da ljudi gube svoje lične uspomene i zadržavaju novi narativ.
Prepisivanjem naših starih uspomena, oni više ne mogu crpiti iz naših prethodnih iskustava.
Naprotiv, ovi ljudi su bespomoćno na milosti i nemilosti "nove istine".
Može li biti da strašni događaji kojima smo svakodnevno bombardovani nisu sasvim slučajni?
Kroz stalnu propagandu terora, autobiografska memorija se erodira i prepravlja novim narativom.
Na ovaj način ljudima se oduzima autobiografska memorija i čine ih nesposobnim za otpor.
Upravo je taj novi čovjek poslušan, bez kičme i uklapa se u "hrabri novi svijet" Klausa Schwaba i njegovih sljedbenika.
Kada ljudi više ne koriste svoju sposobnost razmišljanja, već jednostavno slijede svoje
uobičajene rutine, Nehls to naziva zombi modom.
Pod sposobnošću Sistema 2 misli na našu sposobnost da svjesno razmišljamo, reflektujemo i prepoznajemo veze.
Ispod predstavljamo izvadak iz intervjua portala oval.media.
Čujte i uvjerite se sami kako dr. Michael Nehls iz ovih nalaza izvlači praktične zaključke.
Video: Dakle, to je još jedan problem.
Zato je jedan od mojih radnih naslova bio "Zombi apokalipsa 2030", upravo zato što ćemo tada biti zarobljeni u ovom
zombi modu Sistema 1, jer će nam sposobnost Sistema 2 biti oduzeta blokiranjem proizvodnje indeksnih neurona.
Ali to ide mnogo dalje od toga.
Radi se o prepravljanju individualnosti narativnim sadržajem koji nam se svakodnevno servira.
A ovo potiskivanje individualnosti, koje je u konačnici osnova kreativnosti, još je
dublje od pukog zombi načina. Još je podmuklije.
Kada izgubimo svoju individualnost, u suštini gubimo sposobnost da mentalno reagujemo na stvari.
I imam ovu sliku u umu – biti uspješan iz evolucijske perspektive, tj. razmnožavati se, to je cilj.
Imperativ "Budite plodni i razmnožavajte se" mogao je isto tako biti napisan od Darwina. Ono što je napisano
u Bibliji je, da tako kažemo, modus operandi evolucije.
Tako se mi mjerimo. Koliko imamo potomaka je, da tako kažemo, novčić kojim evolucija mjeri svoj uspjeh.
A da bismo bili uspješni i razmnožili se, prvo moramo preživjeti, a da bismo preživjeli, moramo se braniti.
Moramo se hraniti, ali se također moramo braniti od neprijatelja.
A onda postoje mikroorganizmi i makroorganizmi.
Za mikroorganizme imamo naš klasični imuni sistem, naš fizički imuni sistem, a za makroorganizme
imamo ono što nazivamo mentalnim imunim sistemom.
I to se naziva oružjem mentalnog imunološkog sistema, a to su uspomene koje imamo u hipokampusu.
Dakle, na primjer, ako pas trči prema meni, imam nekoliko opcija kako reagovati.
Ako nikada prije nisam vidio psa, vjerovatno ću pogrešno reagovati.
Ako sam ikada vidio psa, imam sjećanje na njega.
Moguće je i procjena ovoga.
Je li to mali pas ili veliki pas, ima li velike zube, ima li prijateljski karakter?
Sve su to stvari koje su autobiografski pohranjene u mojoj memoriji i, da tako kažem, definiraju moju reakciju.
To jest, moja reakcija na makroorganizme, u ovom slučaju psa, a u drugom slučaju Billa Gatesa. To su stvari za koje nam je potrebno
iskustvo, a sada i kada blokiramo proizvodnju indeksnih neurona kroz mjere koje smo iskusili s Corona, posebno kroz hronične
injekcije Spikea. A onda, prepravljajući to kroz stalni rat koji vodimo protiv svega mogućeg, što je zapravo rat protiv naših
mozgova, gubimo sve više sadržaja autobiografskog pamćenja.
To znači da se naš mentalni imuni sistem urušava.
I to je zapravo – kao što si spomenuo na početku, kad je riječ o ratovanju, to je ono što moraš učiniti:
Razbiti mentalni imuni sistem društva kako bi ga preuzeli.
To je najjednostavnija stvar koju možete učiniti. To je također logično.
Sve dok ljudi još uvijek mogu razmišljati, mogu se i braniti. I to je jedan aspekt.
Drugi aspekt je da će, prema planovima za 2030. godinu, o kojima se također može pročitati na web stranici
njemačke vlade, doći do sve većeg pomaka ka nadzoru društva pomoću umjetne inteligencije.
I, naravno, AI ne smije samo posmatrati ljudsko ponašanje, već ga mora i predvidjeti.
Da, BMI je čak objavilo članak o ovoj temi, tvrdeći da će, budući da AI zna više o nama nego što mi znamo o sebi, AI
na kraju odlučiti kako će biti oblikovana naša budućnost.
Ovo znači da ulazimo u post-glasačko društvo i da možemo ukinuti demokratiju.
Pošto vještačka inteligencija zna šta je najbolje za nas, zašto bismo se uopće trudili ići na birališta? Zašto, zaista?
Pa, AI može savršeno predvidjeti naše ponašanje samo ako imamo što je moguće manje vlastite kreativnosti, jer je
kreativnost haotična i može dovesti do nepredvidivog ponašanja.
Da bi se ovo smanjilo, individualnost se, takoreći, mora umanjiti, i to je nuspojava.
Da li je ovo primarni motiv, predmet je rasprave, ali je to zasigurno vrlo uznemirujući sporedni efekat ovog procesa.
Pa kako se možemo braniti?
Da, pa, kako pokušavam napisati, nadam se, u sedmom poglavlju, posljednjem poglavlju, postoji nekoliko stvari.
Dakle, s jedne strane, to su tri stvari koje vidim.
Jedna stvar je sasvim jasna, naravno: ako se bitka vodi u mozgu, da tako kažemo, onda je
upravo tamo gdje moramo kovati naše oružje.
Dakle, moramo se tamo boriti.
Oružja koja imamo su upravo ona koja neprijatelj želi da nam oduzme, da tako kažemo.
Drugim riječima, sposobnost kreativnog razmišljanja, gledanja izvan horizonta, razumijevanja šire slike, razvijanja
tipične otpornosti , tako da, uprkos svim ovim nedaćama, ne polomimo se mentalno, već pronađemo način da se odbranimo.
To znači da jednostavno moramo ponovo stimulirati neurogenezu u hipokampusu.
Zatim sam to opisao kao formulu protiv indoktrinacije, područja života koja, da tako kažem, trebamo razmotriti i
ispitati: gdje postoje mogući nedostaci koji blokiraju prirodni rast hipokampa i proizvodnju ovih indeksnih neurona?
Primjer: Nedostatak vitamina D:
Vitamin D nije samo imunološki hormon, što znači da je važan za imunološki sistem, već je i neurohormon.
Nedostatak vitamina D dovodi do dviju posljedica, da tako kažemo.
Vjerovatno imamo citokinsku oluju , što znači da se mjere protiv koronavirusa mogu provesti.
Zato se svugdje propagira da nam više nije potreban vitamin D.
To je vrlo uzbudljiva tema.
Više nam nije potreban vitamin D. Čovječanstvo je napravilo evolucijski korak naprijed.
Jesi li primijetio to?
Upravo sam pročitao da je prije nekoliko mjeseci, gotovo prije godinu dana, New England Journal of
Medicine, na primjer, najprestižniji znanstveni časopis u kliničkoj oblasti, objavio članak.
Dakle, ako želite Nobelovu nagradu, objavite tamo.
I tamo je bilo jedno istraživanje koje je apsolutno skandalozno.
Napravili su video o tome, posebno o tumačenju ove studije.
I onda, kao rezultat, postoji urednički komentar, što znači da se sami urednici, da tako kažemo, nisu suzdržali
od donošenja sudova o vitaminu D na osnovu ove studije.
U suštini, posljednja rečenica kaže: Ljudi bi trebali prestati uzimati vitamin D, čak i ako imaju nedostatak, samo da
produže svoj život ili ostanu zdravi. To je ono što piše.
A to znači da nam više nije potreban vitamin D. Niti nam je potreban hormon vitamina D.
Ali obrnuto, potrebna nam je redovna primjena šiljaka, kako ja to nazivam – ova administracija šiljaka – da bismo preživjeli.
Dakle, napravili smo evolucioni korak: nema više vitamina D, ali redovno dodavanje osigurava naš opstanak.
Dakle, ovo je apsolutno ludilo u koje se trenutno upuštamo.
Ali nam je potreban vitamin D.
Ako se, na primjer, Alzheimer sada posmatra kao biološki korelat trajno oštećene neurogeneze, napisao sam rad na tu
temu, "Unificirana teorija Alzheimerove bolesti", naučni članak.
Tamo sam to detaljno opisao.
I to je također osnova za strategiju prevencije Alzheimerove bolesti.
A ako to sada vidim kao korelaciju, možemo također vidjeti da oštećena neurogeneza sada dovodi do
dramatičnog porasta stope Alzheimerove bolesti širom svijeta.
Kad se pogleda, vitamin D je također ključan za neurogenezu.
Logika je takva da ako imam nedostatak vitamina D, imam povećanu vjerovatnoću da razvijem Alzheimerovu bolest.
Ali nedostatak vitamina D u suštini je dvostruki napad na naš imuni sistem – protiv mikroorganizama i protiv makroorganizama.
I to objašnjavam u svojoj knjizi kao primjer. Dakle, da, ali to je samo jedan od mnogih primjera.
A budući da su sve mjere vezane za koronavirus ubrzale ovaj proces, pokazujem da one utječu na sve oblasti života.
Na primjer, smisao života je u središtu moje formule.
Svaka osoba treba svrhu u životu. Psihološke studije pokazuju da ako nemamo svrhu u životu, stopa
obolijevanja od Alzheimerove bolesti dramatično raste. Zašto?
Jer nemamo razloga ustati ujutro. Nemamo šta raditi.
Naš mozak ne dobija nove zanimljive informacije jer ne radimo ništa zanimljivo.
A hipokampus se smanjuje i nadvija se Alzheimerova bolest.
To znači da nam je potreban smisao u životu. A jedan smisao u životu mogao bi biti borba protiv onoga što se trenutno događa.
Dakle, pokušavam ljudima dati svrhu u životu pronalazeći druge koji su, da tako kažem,
uvjerljivi. To je važan zadatak koji sada imamo.
I tu je Solomon Naschov poznati eksperiment konformnosti.
To pokazuje da 23 posto ljudi koje su testirali 1960-ih godina nije slijedilo masu, nego svoj zdrav razum.
A stopa onih koji se nisu vakcinisali bila je slično visoka.
A ako određeni procenat ljudi odbije vakcinaciju, a nuspojave postanu očigledne svima, odjednom se
pojave oni koji kažu: Pa, možda su ipak u pravu.
A onda, ako bi samo jedan od tih 23 posto uspio uvjeriti još jednu osobu, već bismo imali 46 posto. Dakle, ako
bi svi ozbiljno shvatili zadatak pronalaženja smisla u životu, relativno brzo bismo imali većinu.
koji nije mijenjao stvari samo politički, već i na ulicama.
Da ljudi stvarno izađu i kažu: Hej, ne možete nam to raditi, to nije prihvatljivo. Zato moramo formirati većine!
I spomenuo sam treću tačku. Dakle, osim što utičemo na vlastiti mozak, a zatim i na mozgove drugih,
pitanje je, naravno: Kakav je naš pogled na čovječanstvo?
Decenijama – od zore vremena, zapravo od izvornog grijeha, koliko god mogu pratiti u
knjizi – govorilo nam se da su ljudska bića zla.
Moramo se braniti od svega.
Ljudi su toliko loši da nas samo sistem društvenih bodova – pod nadzorom AI – može spasiti od samouništenja, da tako
kažemo. I taj pogled na čovječanstvo treba dovesti u pitanje.
Postoji poznati historičar koji je upravo napisao knjigu. Zove se: "Fundamentally Good".
Uživao sam čitajući ga i iz njega sam citirao iznova i iznova, a također sam se malo dublje udubio u nauku koja stoji iza njega.
I to je nešto u što se moramo uvježbati da vjerujemo: da su ljudi dobri; da nam niko a
priori ne želi nauditi i da moramo raditi zajedno.
Ovo je osnova za saradnju među ljudima, koja nam je oduzeta slikom čovječanstva koja je, da tako kažemo, lažno usađena u
nas, naime da su ljudi loši i nesposobni za društveno djelovanje.
Dakle, mi također moramo pojačati pritisak. Ali to je moguće tek kada hipokampus ponovo počne funkcionirati.