Mnoho lidí si stěžuje na neustálé vyčerpání a dokonce i na deprese.
Ale je to skutečně normální?
Dr. Michael Nehls, lékař a mezinárodně uznávaný molekulární genetik, poskytuje odpověď na tuto
palčivou otázku s obrovským potenciálem pro změnu.
Poslechněte si shrnutí z jeho knihy: Indoktrinovaný mozek, která vyšla v srpnu 2023 a již
byla označena za bestseller časopisu Spiegel.
O co jde?
Zakladatel fondu Klaus Schwab během pandemie koronaviru oznámil, že chce do roku 2030 změnit společnost na celém světě.
Hovořil o příležitosti, kterou tato krize nabízí k uskutečnění jím propagovaného
velkého resetu - reorganizace společenského řádu.
Dánská politička Ida Aukenová již v roce 2016 v článku zveřejněném WEF oznámila, jak by tato reorganizace měla vypadat:
Nic nevlastním, nemám žádné soukromí a nikdy se mi nežilo lépe.
Ale čí je potřeba, aby se společnost radikálně restrukturalizovala?
Dr. Michael Nehls vysvětluje, jak opatření proti koronavirům na jedné straně a genová terapie mRNA známá jako očkování proti
COVID-19 na straně druhé sloužily ke snížení autobiografické paměti lidí na celém světě s konečným cílem ji zcela zničit.
Krátké vysvětlení pro lepší pochopení:
Autobiografická paměť je důležitá pro sebepojetí, sociální vztahy a plánování činností. Obsahuje osobní životní vzpomínky.
Zničení autobiografické paměti je tedy nezbytné, aby lidstvo bylo dostatečně poddajné a přijalo nový totalitní
společenský systém ve smyslu vize a oznámení Klause Schwaba.
Podle Nehlovy analýzy bude nutné zničit tuto část mozku lidí na celém světě, aby přijali nový společenský řád.
Nehls vysvětluje, že toto vymývání mozků v globálním měřítku - obrazně řečeno instalace nového operačního systému - může
fungovat pouze tehdy, pokud se trvale zablokují nebo dokonce odstraní zakořeněné způsoby myšlení a stará pravidla soužití.
Například tradiční rodina jako způsob života a nejdůležitější pilíř společnosti.
Kromě způsobu života a vlastnické struktury se má změnit i funkce našeho mozku.
Aby bylo možné tyto souvislosti pochopit, vysvětluje Nehls nejprve, co je autobiografická paměť a jak funguje:
Je zde neurofyziologický předpoklad - tedy způsob fungování nervové soustavy - pro to, aby lidé
byli schopni nebo ochotni samostatně myslet a jednat.
Vychází z některých zvláštních vlastností naší autobiografické paměti.
Zaznamenává nejen vše, co prožíváme a cítíme, ale také to, co si při tom myslíme. Osobní vzpomínky a zážitky jsou
uloženy v naší autobiografické paměti a spolu s dalšími osobnostními rysy tvoří naši individualitu.
Pokud se autobiografická paměť sníží, sníží se i naše individualita. Hipokampus je část mozku,
kde je lokalizována i autobiografická paměť.
Hipokampus má jedinečnou schopnost trvale si zapamatovat, kdy a kde jsme mysleli nebo zažili něco
vzrušujícího, výjimečného nebo pro nás osobně důležitého.
Výběrové kritérium, podle kterého hipokampus rozhoduje, co uloží a co ne, vychází z toho, zda v nás
zážitek vyvolal emoci, a měl tedy význam, či nikoli.
Rutinní činnosti se neukládají.
Všichni známe zážitky, které možná leží daleko v minulosti, ale v našich vzpomínkách zůstaly nezapomenutelné.
Jsou to buď obzvlášť krásné zážitky, nebo třeba velmi smutné či děsivé chvíle.
Protože to bylo spojeno se silnými emocemi, byly uloženy v hipokampu.
Zážitky spojené s emocemi se ukládají a tvoří součást naší individuality. Vědomé prožívání našich minulých zážitků
a myšlenek je umožněno tím, že hipokampus uchovává přístupové informace ke všem fragmentům paměti jako rejstřík.
Hipokampus tyto znaky ukládá do místně a časově vázaných neuronů spojených s příslušnou autobiografickou
pamětí, které Nehls označuje jako indexové neurony.
Tyto indexové neurony zůstávají v hipokampu po zbytek života a ukotvují v něm všechny naše autobiografické vzpomínky.
Jak je možné, že hipokampus má po celý život k dispozici dostatek indexových neuronů, abychom mohli i ve stáří neustále
ukládat a vybavovat si do paměti nové myšlenky a zážitky?
Hipokampus může i u dospělých lidí denně produkovat tisíce nových nervových buněk.
Pokud by tomu tak nebylo, musely by se již použité indexové neurony v průběhu času stále
více přepisovat, což by se rovnalo ztrátě paměti.
Jako příklad si můžete představit plný list papíru, na který se znovu píše, a tím se stává nečitelným.
Je třeba zabránit jedinečné schopnosti hipokampu produkovat tisíce nových nervových buněk každý den až do vysokého věku.
Pokud jsme například večer po náročném pracovním dni unavení a už se nám nechce nebo už nemůžeme myslet či řešit další
problémy, je to proto, že už nemáme dostatek volných indexových neuronů, které by další problémy ukládaly.
Nové indexové neurony se znovu vytvářejí až v noci během spánku.
Proto jsme obecně mnohem ochotnější a schopnější pracovat ráno než večer.
Závěr: hipokampus může produkovat nové nervové buňky až do vysokého věku.
Tuto výhodu nelze přeceňovat.
Nové indexové neurony jsou nejen základem přirozené zvědavosti, autobiografických znalostí, individuality a nakonec i
kreativity a psychické odolnosti, ale jejich funkce je klíčová i pro kulturní pokrok lidstva na sociální úrovni.
V historii lidského pokroku bylo třeba tvůrčích nápadů k vynalézání nových a důležitých věcí pro další rozvoj
lidstva, např. elektrické energie, strojů všeho druhu, letadel.
Tato schopnost tvořivého myšlení umožňuje lidem přežít a kulturně se rozvíjet.
V dnešní době se však autobiografická paměť mnoha lidí v průběhu života již nerozvíjí, jak by
bylo přirozené, a proto ztrácí paměťovou kapacitu.
Důvodem je vyčerpání způsobené neustálým stresem a úzkostí, jako jsou opatření proti koronavirům, a následná deprese.
Od začátku pandemie koronaviru se v Německu ztrojnásobila míra depresí. To také omezuje schopnost lidí myslet.
Mají tendenci dodržovat obvyklé postupy a uvíznou v rutinním chování.
Klaus Schwab popisuje tuto krizi (pandemii koronaviru) a zejména její opatření, která omezují schopnost
lidí myslet, jako příležitost k sociální reorganizaci.
To znamená, že s touto přestavbou souhlasí pouze lidé s omezenou mozkovou kapacitou.
Nové indexové neurony vznikají pouze tehdy, jsou-li skutečně potřeba, jinak odumírají a nové se netvoří.
Důsledkem je také pasivita a neústupné přijímání všech nepříjemných a život znemožňujících okolností.
Dalším drastickým zásahem, který paralyzoval naši autobiografickou paměť, bylo samotné očkování COVID-19.
Bylo vědecky dokázáno, že protein spike byl upraven.
Bylo začleněno furinové štěpné místo, což na jedné straně činí hrot vysoce toxickým. Na druhé straně může
procházet hematoencefalickou bariérou, vyvolávat zánět a bránit tvorbě nových indexových neuronů.
Hrot byl speciálně upraven tak, aby mohl proniknout do mozku a vyvolat zánět.
Toto místo štěpení furinu v hrotu je tedy biologickou zbraní proti našemu mozku.
Předepsané posilovače, tedy pravidelné osvěžovače, ničí naši biografickou paměť, a tím i náš psychický imunitní systém.
Když chybí nové indexové neurony a dojde k silně emotivním událostem, jako jsou nové pandemie a opatření,
teroristické útoky nebo války, jsou již popsané indexové neurony přepsány těmito emotivními scénáři hrůzy.
Výsledkem je, že lidé ztrácejí své osobní vzpomínky a uchovávají si nové vyprávění.
Toto přepsání našich starých vzpomínek znamená, že již nemohou čerpat z našich předchozích zkušeností.
Tito lidé jsou spíše bezmocně vydáni na milost a nemilost nové pravdě.
Je možné, že události hrůzy, kterými jsme denně bombardováni, nejsou zcela náhodné?
Prostřednictvím neustálé propagandy teroru je autobiografická paměť demontována a přepsána novým vyprávěním.
Tímto způsobem jsou lidé okrádáni o svou autobiografickou paměť a stávají se neodolnými.
Právě tento nový člověk je pak konformní, svobodomyslný a zapadá do odvážného nového světa Klause Schwaba a jeho následovníků.
Nehls to popisuje jako zombie mód, kdy lidé již nepoužívají schopnost myslet, ale pouze se řídí svými obvyklými postupy.
Schopností systému 2 rozumí naši schopnost vědomě myslet, uvažovat a rozpoznávat souvislosti.
Níže vám, vážení diváci, přinášíme úryvek z rozhovoru pro oval.media.
Poslechněte si, jaké praktické závěry z těchto zjištění vyvozuje Dr. Michael Nehls.
Video: To je další problém.
Proto byl jeden z mých pracovních názvů Zombie apokalypsa 2030, právě proto, že budeme uvězněni v tomto režimu zombie
systému 1, protože budeme okradeni o naše schopnosti systému 2 zablokováním produkce indexových neuronů.
Jde to však mnohem dál.
Jde o přepisování individuality narativním obsahem, který denně přijímáme.
A toto přepsání individuality, které je nakonec i základem kreativity, je mnohem hlubší
než jen zombie mód. Je ještě strašidelnější.
Pokud ztratíme svou individualitu, ztratíme v podstatě schopnost duševně reagovat na věci.
A já to mám také před očima - být úspěšný z evolučního hlediska, tj. rozmnožovat se, to je cíl.
Příkaz: Ploďte a množte se mohl napsat i Darwin. To, co je napsáno v Bibli, je takříkajíc modus operandi evoluce.
Takto se měříme. Kolik máme potomků, je takříkajíc mincí, kterou evoluce měří svůj úspěch.
A abychom byli úspěšní, abychom se mohli rozmnožovat, musíme nejprve přežít, a abychom přežili, musíme se bránit.
Musíme se živit, ale musíme se také bránit proti nepřátelům.
A pak jsou tu mikroorganismy a makroorganismy.
U mikroorganismů máme klasický imunitní systém, fyzický imunitní systém, a u makroorganismů máme tzv. mentální imunitní systém.
A těm se říká zbraně duševního imunitního systému, vzpomínky, které máme v hipokampu.
Takže když ke mně například přiběhne pes, mám několik možností, jak reagovat.
Pokud jsem psa nikdy předtím neviděl, pravděpodobně zareaguji špatně.
Pokud jsem někdy viděl psa, mám na něj vzpomínku,
případně také jeho hodnocení.
Je to malý pes, velký pes, má velké zuby, je spíše přátelské povahy.
To všechno jsou věci, které jsou autobiograficky uloženy v mé paměti a takříkajíc určují mou reakci.
Tedy moje reakce na makroorganismy, v tomto případě na psa, v druhém případě na Billa Gatese. To jsou věci, kde potřebujeme
zkušenosti, a to i nyní, kdy nyní blokujeme produkci indexových neuronů prostřednictvím opatření, která jsme zažili s korunou,
zejména prostřednictvím chronických injekcí hrotu. A přepisování pak prostřednictvím této permanentní války, kterou vedeme navenek
proti nejrůznějším věcem, ale která je ve skutečnosti válkou proti našemu mozku, pak ztrácíme
stále více a více obsahu autobiografické paměti.
To znamená, že se náš duševní imunitní systém zhroutí.
A to je vlastně - jak jsi zmínil na začátku, pokud jde o válku, to je to, co musíš udělat:
Narušení mentálního imunitního systému společnosti s cílem převzít nad ní kontrolu.
To je to nejjednodušší, co můžete udělat. Je to také logické.
Dokud jsou lidé schopni myslet, mohou se bránit. A to je jeden aspekt.
Dalším aspektem je, že existují plány pro rok 2030, jak se můžete dočíst i od německé vlády, směřovat
stále více ke sledování společnosti umělou inteligencí.
Umělá inteligence samozřejmě musí lidské chování nejen pozorovat, ale také ho umět předvídat.
Ano, BMI dokonce vydalo článek o tom, že AI o nás ví víc než my, a proto nakonec
rozhodne, jak by měla být budoucnost organizována.
To znamená, že vstupujeme do postvolební společnosti, můžeme zrušit demokracii.
Protože UI ví, co je pro nás nejlepší, tak proč už nechodíme k volebním urnám? Proč bychom měli?
No, a umělá inteligence může v ideálním případě předvídat naše chování pouze tehdy, pokud máme co nejméně vlastní kreativity,
která je chaotická a může vést k chování, které nelze předvídat.
Aby se to snížilo, musí se takříkajíc omezit individualita, a to je vedlejší efekt.
O tom, zda je to hlavní motiv, lze diskutovat, ale rozhodně je to velmi znepokojivý průvodní jev tohoto procesu.
Jak se tedy můžeme bránit?
Ano, jak se snažím s nadějí napsat v 7. kapitole, v poslední kapitole, je tam několik věcí.
Na jedné straně tedy vidím tyto tři věci.
Jedna věc je ovšem zcela jasná: pokud se bitva odehrává takříkajíc v mozku, musíme tam také ukovat své zbraně.
Musíme se tedy pustit do boje.
Zbraně, které máme, jsou právě ty, které nám chce nepřítel takříkajíc vzít.
Jinými slovy, schopnost myslet kreativně, přemýšlet nestandardně, chápat souvislosti, rozvíjet typickou resilienci ,
abychom se navzdory všem těmto nepříznivým okolnostem psychicky nezhroutili, ale našli způsob, jak se bránit.
To znamená, že musíme jednoduše znovu stimulovat neurogenezi v hipokampu.
Také jsem to popsal jako vzorec proti indoktrinaci, na které oblasti života se musíme podívat a vidět je: Kde
jsou možné deficity, které blokují přirozený růst hipokampu, produkci těchto indexových neuronů?
Příklad nedostatku vitaminu D:
Vitamin D je nejen imunitní hormon, který je důležitý pro imunitní systém, ale také neurohormon.
Nedostatek vitaminu D způsobuje dvě věci.
Pravděpodobně dochází k cytokinové bouři , což znamená, že se mohou prosadit opatření korunky.
Proto se všude propaguje, že vitamin D už nepotřebujeme.
Toto téma je velmi vzrušující.
Vitamin D už nepotřebujeme. Lidé udělali evoluční krok.
Všimli jste si toho?
Právě jsem se dočetl, že před několika měsíci, téměř před rokem, například New England Journal of Medicine, což je
nejvýše postavený vědecký časopis v klinické oblasti, jaký si lze představit, publikoval článek na toto téma.
Pokud tedy chcete Nobelovu cenu, publikujte tam.
A byla tam studie, která je naprosto pobuřující.
Natočili o tom video, zejména o interpretaci této studie.
A pak je tu ještě úvodník, takže se redaktoři sami takříkajíc nenechali připravit o možnost
posoudit vitamin D prostřednictvím této studie.
A v poslední větě se píše: že by lidé měli přestat užívat vitamin D, i když ho mají nedostatek, jen aby si
prodloužili život nebo zůstali zdraví. To je to, co se tam píše.
A to znamená, že už nepotřebujeme vitamin D. A už žádný hormon vitaminu D.
Ale naopak, abychom přežili, potřebujeme pravidelný spiking, jak tomu říkám - tuto správu spiků.
Udělali jsme tedy evoluční krok: žádný další vitamin D, ale pravidelné doplňování nám zajišťuje přežití.
Tohle je naprosté šílenství, do kterého se v současné době dostáváme.
A potřebujeme vitamin D.
Například, pokud nyní vidíte Alzheimerovu chorobu jako biologický korelát, takříkajíc, trvale narušené
neurogeneze, napsal jsem o tom článek, "Jednotná teorie Alzheimerovy choroby", vědecký článek.
Podrobně jsem to popsal zde.
Na tom je založena i strategie prevence Alzheimerovy choroby.
A pokud to nyní vidím jako korelát, můžeme také vidět, že narušená neurogeneze nyní vede k dramatickému
nárůstu počtu případů Alzheimerovy choroby na celém světě.
Když se na to podíváte, vitamin D je také velmi důležitý z hlediska neurogeneze.
Pokud mám nedostatek vitaminu D, je logické, že se u mě zvyšuje pravděpodobnost vzniku Alzheimerovy choroby.
Nedostatek vitaminu D však v podstatě znamená dvojí útok na náš imunitní systém proti
mikroorganismům a na náš imunitní systém proti makroorganismům.
To vysvětluji ve své knize jako příklad. Takže ano, ale to je jen jeden příklad z mnoha.
A protože všechna opatření proti koronavirům tento proces urychlila, ukazuji, že mají vliv na všechny oblasti života.
Například smysl života je ústředním bodem mého vzorce.
Každý člověk potřebuje v životě nějaký cíl. Pokud nemáme žádný smysl života - existují psychologické studie - pak se dramaticky
zvyšuje počet případů Alzheimerovy choroby. Proč tomu tak je?
Protože nemáme důvod ráno vstávat. Nemáme co dělat.
Náš mozek není zásobován novými zajímavými informacemi, protože neděláme nic zajímavého.
A hipokampus se zmenšuje a hrozí Alzheimerova choroba.
Jinými slovy, v životě potřebujeme cíl. A smyslem života může být řešení toho, co se děje právě teď.
Takže se snažím dávat lidem smysl života, aby takříkajíc našli další lidi, které by mohli
přesvědčit. To je důležitý úkol, který teď máme.
A existuje slavný konformní experiment Solomona Nasche.
Ukazuje se, že 23 % lidí, kteří je v 60. letech testovali, se neřídilo masami, ale spíše zdravým rozumem.
Podobně vysoká byla i míra těch, kteří si injekci nenechali aplikovat.
A pokud určité procento lidí odmítne injekce a vedlejší účinky jsou viditelné pro všechny, pak se najednou
najdou tací, kteří řeknou: no, možná mají přece jen pravdu.
A kdyby se podařilo přesvědčit jen jedno z těchto 23 procent, měli bychom už 46 procent. Pokud by tedy každý vzal tento úkol
najít smysl života vážně, měli bychom poměrně rychle většinu,
což mění situaci nejen politicky, ale i na ulici.
Aby lidé opravdu vyšli ven a řekli: Hele, tohle u nás nemůžete dělat, to nebude fungovat. Takže musíme vytvořit většinu!
A také jsem zmínil třetí bod. Takže kromě našeho vlastního mozku a následného ovlivňování mozků
druhých je samozřejmě otázkou: Jaký je náš obraz lidství?
Desítky let - od počátku věků, vlastně od prvotního hříchu, tak daleko jsem se v knize vrátil - nám říkali, že člověk je špatný.
Musíme se bránit proti všemu.
Lidé jsou tak špatní, že nás před sebedestrukcí může zachránit pouze sociální bodovací systém, který bude monitorován
umělou inteligencí. A tento obraz lidstva je třeba prověřit.
Jeden slavný historik právě napsal knihu. Jmenuje se V podstatě dobrý.
Rád jsem si ji přečetl a čas od času z ní citoval a také jsem se ponořil trochu hlouběji do vědy, která za ní stojí.
A to je něco, co musíme trénovat, že lidé jsou dobří, že nám nikdo nechce a priori ublížit a že musíme spolupracovat.
To je základ pro spolupráci mezi lidmi, který nám bere obraz člověka, který je nám takříkajíc falešně vštěpován,
že člověk je špatný a neschopný společenského jednání.
Musíme tedy také otočit šroubem. Ale to je možné, jakmile bude hipokampus opět funkční.