Monet ihmiset valittavat jatkuvasta uupumuksesta ja jopa masennuksesta.
Mutta onko se todella normaalia?
Tohtori Michael Nehls, lääketieteen tohtori ja kansainvälisesti tunnustettu molekyyligeneetikko, antaa vastauksen tähän polttavaan
kysymykseen, jolla on valtavat mahdollisuudet muutokseen.
Kuuntele tiivistelmä hänen kirjastaan: The indoctrinated brain, joka julkaistiin elokuussa 2023
ja joka on jo nimetty Spiegelin bestselleriksi.
Mistä on kyse?
WEF:n perustaja Klaus Schwab ilmoitti koronaviruspandemian aikana, että hän haluaa muuttaa
yhteiskuntaa maailmanlaajuisesti vuoteen 2030 mennessä.
Hän puhui kriisin tarjoamasta tilaisuudesta toteuttaa suuri uudelleenjärjestely -
yhteiskuntajärjestyksen uudelleenorganisointi - jota hän ajoi.
Tanskalainen poliitikko Ida Auken ilmoitti jo vuonna 2016 WEF:n julkaisemassa artikkelissa,
miltä tämän uudelleenjärjestelyn pitäisi näyttää:
En omista mitään, minulla ei ole yksityisyyttä, eikä elämä ole koskaan ollut parempaa.
Mutta kenen tarve on muuttaa yhteiskuntaa radikaalisti?
Tohtori Michael Nehls selittää, miten koronavirustoimenpiteet ja COVID-19-rokotuksena tunnettu mRNA-geeniterapia vähensivät
ihmisten omaelämäkerrallista muistia maailmanlaajuisesti, ja lopullisena tavoitteena oli tuhota se kokonaan.
Lyhyt selitys parempaa ymmärrystä varten:
Omaelämäkerrallinen muisti on tärkeä minäkuvan, sosiaalisten suhteiden ja toiminnan suunnittelun
kannalta. Se sisältää henkilökohtaisia elämänmuistoja.
Omaelämäkerrallisen muistin tuhoaminen on näin ollen välttämätöntä, jotta ihmiskunnasta saataisiin tarpeeksi
alistuva hyväksymään uusi totalitaarinen yhteiskuntajärjestelmä Klaus Schwabin vision ja ilmoituksen mukaisesti.
Nehlin analyysin mukaan ihmisten aivojen tämä osa on tuhottava maailmanlaajuisesti, jotta he
voivat hyväksyä uuden yhteiskuntajärjestyksen.
Nehls selittää, että tämä globaalin mittakaavan aivopesu - kuvainnollisesti sanottuna uuden käyttöjärjestelmän asentaminen
- voi toimia vain, jos syvään juurtuneet ajattelutavat ja vanhat yhdessä elämisen säännöt estetään pysyvästi tai jopa poistetaan.
Esimerkiksi perinteinen perhe elämäntapana ja yhteiskunnan tärkeimpänä tukipilarina.
Elämäntapamme ja omistusrakenteemme lisäksi myös aivojemme toimintaa on muutettava.
Näiden yhteyksien ymmärtämiseksi Nehls selittää ensin, mitä omaelämäkerrallinen muisti on ja miten se toimii:
On olemassa neurofysiologinen edellytys - eli tapa, jolla hermosto toimii - sille, että ihmiset
pystyvät tai haluavat ajatella ja toimia itsenäisesti.
Se perustuu omaelämäkerrallisen muistin erityispiirteisiin.
Se tallentaa kaiken kokemamme ja tuntemamme, mutta myös sen, mitä ajattelemme sitä tehdessämme. Henkilökohtaiset muistot ja
kokemukset tallentuvat omaelämäkerralliseen muistiin, ja yhdessä muiden persoonallisuuden
piirteiden kanssa ne muodostavat yksilöllisyytemme.
Jos omaelämäkerrallinen muisti vähenee, myös yksilöllisyytemme vähenee. Hippokampus on aivojen osa,
johon myös omaelämäkerrallinen muisti paikallistuu.
Hippokampuksella on ainutlaatuinen kyky muistaa pysyvästi, milloin ja missä olemme ajatelleet tai kokeneet jotain jännittävää,
poikkeuksellista tai meille henkilökohtaisesti tärkeää.
Valintakriteeri, jonka mukaan hippokampus päättää, mitä se tallentaa ja mitä se ei tallenna, perustuu siihen, onko kokemus
herättänyt meissä tunteen ja siten merkityksellinen vai ei.
Rutiinitoimintoja ei tallenneta.
Me kaikki tunnemme kokemuksia, jotka saattavat olla kaukana menneisyydessä, mutta jotka
ovat jääneet unohtumattomiksi muistoihimme.
Nämä ovat joko erityisen kauniita kokemuksia, ehkä hyvin surullisia tai pelottavia hetkiä.
Koska tämä liittyi voimakkaisiin tunteisiin, ne tallennettiin hippokampukseen.
Tunteisiin liittyvät kokemukset tallentuvat ja ovat osa yksilöllisyyttämme. Aiempien kokemustemme ja ajatustemme
tietoisen uudelleen elämisen mahdollistaa se, että hippokampus varastoi rekisterin tavoin pääsytietoa kaikista muistinpätkistä.
Hippokampus tallentaa nämä merkit omaelämäkerralliseen muistiin liittyviin paikka- ja
aikaneuroneihin, joita Nehls kutsuu indeksineuroneiksi.
Nämä indeksineuronit pysyvät hippokampuksessa koko loppuelämämme ajan ja ankkuroivat sinne kaikki omaelämäkerralliset muistomme.
Miten hippokampuksessa voi olla koko elämämme ajan riittävästi indeksihermosoluja, jotta voimme jatkuvasti
tallentaa ja palauttaa uusia ajatuksia ja kokemuksia muistoihimme jopa vanhuuteen asti?
Hippokampus voi tuottaa tuhansia uusia hermosoluja joka päivä, jopa aikuisilla.
Jos näin ei olisi, jo käytetyt indeksineuronit pitäisi ajan mittaan yhä useammin
ylikirjoittaa, mikä olisi yhtä kuin muistin menettäminen.
Esimerkkinä voitte kuvitella täyden paperiarkin, jolle kirjoitetaan uudelleen ja josta tulee siten lukukelvoton.
Hippokampuksen ainutlaatuista kykyä tuottaa päivittäin tuhansia uusia hermosoluja vanhuuteen asti on tarkoitus estää.
Jos esimerkiksi olemme illalla väsyneitä rankan työpäivän jälkeen emmekä enää halua tai pysty ajattelemaan tai
ratkaisemaan ongelmia, se johtuu siitä, että meillä ei ole enää tarpeeksi vapaita indeksihermosoluja tallentamaan lisää.
Uudet indeksineuronit muodostuvat uudelleen vasta yöunien aikana.
Siksi olemme yleensä paljon halukkaampia ja kykenevämpiä työskentelemään aamulla kuin illalla.
Johtopäätös: hippokampus voi tuottaa uusia hermosoluja vanhuuteen asti.
Tätä etua ei voi yliarvioida.
Uudet indeksihermosolut eivät ole vain perusta luonnolliselle uteliaisuudelle, omaelämäkerralliselle tiedolle,
yksilöllisyydelle ja viime kädessä luovuudelle ja psykologiselle kestävyydelle, vaan niiden toiminta on ratkaisevan tärkeää myös
ihmiskunnan kulttuuriselle edistymiselle sosiaalisella tasolla.
Koko ihmiskunnan kehityksen historian ajan on tarvittu luovia ideoita, jotta on voitu keksiä uusia ja tärkeitä
asioita ihmiskunnan kehityksen kannalta, esimerkiksi sähköenergia, kaikenlaiset koneet ja lentokoneet.
Tämä ihmisten kyky luoviin ajatuksiin mahdollistaa heidän selviytymisensä ja kulttuurisen kehityksensä.
Nykyään monien ihmisten omaelämäkerrallinen muisti ei kuitenkaan enää kasva koko elämänsä aikana, kuten se luonnostaan
kasvaisi, ja siksi se menettää tallennuskapasiteettiaan.
Syynä tähän on jatkuvan stressin ja ahdistuksen aiheuttama uupumus, kuten
koronavirustoimenpiteet, ja siitä johtuva masennus.
Masennuksen määrä on kolminkertaistunut Saksassa koronaviruspandemian alkamisen jälkeen.
Tämä rajoittaa myös ihmisten ajattelukykyä.
Heillä on taipumus noudattaa tavanomaisia rutiinejaan ja juuttua rutiinikäyttäytymiseen.
Klaus Schwab kuvailee tätä kriisiä (koronaviruspandemia) ja erityisesti sen aiheuttamia toimenpiteitä,
jotka rajoittavat ihmisten ajattelukykyä, tilaisuudeksi sosiaaliseen uudelleenjärjestelyyn.
Tämä tarkoittaa sitä, että vain ihmiset, joilla on rajallinen aivokapasiteetti, ovat samaa mieltä tästä uudelleenmuotoilusta.
Uusia indeksihermosoluja muodostuu vain, jos niitä todella tarvitaan; muuten ne kuolevat pois, eikä uusia muodostu.
Seurauksena on myös passiivisuus ja kaikkien epämiellyttävien ja elämää haittaavien olosuhteiden vastustamaton hyväksyminen.
Toinen raju toimenpide omaelämäkerrallisen muistin lamauttamiseksi oli itse COVID-19-rokotus.
On tieteellisesti todistettu, että piikkiproteiinia on muutettu.
Siihen on sisällytetty furiinin pilkkomiskohta, mikä toisaalta tekee piikistä erittäin myrkyllisen. Toisaalta se
voi läpäistä veri-aivoesteen, laukaista tulehduksen ja estää uusien indeksihermosolujen muodostumisen.
Piikki on muunnettu erityisesti siten, että se voi päästä aivoihin ja aiheuttaa tulehduksen.
Tämä furiinin pilkkomiskohta piikissä on siis bioase aivojamme vastaan.
Määrätyt tehokeinot eli säännölliset virkistykset tuhoavat biografisen muistimme ja
siten psykologisen immuunijärjestelmämme.
Kun uusia indeksineuroneja puuttuu ja tapahtuu voimakkaasti emotionaalisia tapahtumia, kuten uusia pandemioita ja
toimenpiteitä, terrori-iskuja tai sotia, jo kuvatut indeksineuronit korvataan
näillä emotionaalisilla kauhuskenaarioilla.
Tuloksena on, että ihmiset menettävät henkilökohtaiset muistonsa ja säilyttävät uuden kertomuksen.
Tämä vanhojen muistojen korvaaminen tarkoittaa, että ne eivät enää voi hyödyntää aiempia kokemuksiamme.
Pikemminkin nämä ihmiset ovat avuttomasti uuden totuuden armoilla.
Voisiko olla niin, että kauhutapahtumat, joiden kanssa meitä pommitetaan päivittäin, eivät ole täysin sattumanvaraisia?
Jatkuvan terroripropagandan avulla omaelämäkerrallinen muisti puretaan ja kirjoitetaan päälle uudella kertomuksella.
Tällä tavoin ihmisiltä viedään omaelämäkerrallinen muisti ja heistä tehdään vastustuskyvyttömiä.
Juuri tämä uusi ihminen on sitten mukautuva, vapaatahtoinen ja sopii Klaus Schwabin ja
hänen kannattajiensa uljaaseen uuteen maailmaan.
Nehls kuvailee tätä zombitilaksi, jolloin ihmiset eivät enää käytä ajattelukykyään vaan
noudattavat vain tavanomaisia rutiinejaan.
Järjestelmän 2 kyvyllä hän tarkoittaa kykyämme ajatella tietoisesti, pohtia ja tunnistaa yhteyksiä.
Alla on ote oval.median haastattelusta.
Kuuntele itse, miten tohtori Michael Nehls tekee käytännön johtopäätökset näistä havainnoista.
Video: : Se on siis toinen ongelma.
Siksi yksi työnimikkeistäni oli Zombie Apocalypse 2030, nimenomaan siksi, että jäämme loukkuun
Järjestelmä 1:n zombitilaan, koska meiltä viedään Järjestelmä 2:n kyvyt estämällä indeksineuronien tuotanto.
Mutta se menee paljon pidemmälle.
Kyse on siitä, että yksilöllisyys on kirjoitettu yli sen kerronnallisen sisällön avulla, jota saamme päivittäin.
Ja tämä yksilöllisyyden ylikirjoittaminen, joka on viime kädessä myös luovuuden perusta, on paljon
syvällisempää kuin pelkkä zombitila. Se on jopa ahdistavampaa.
Jos menetämme yksilöllisyytemme, menetämme periaatteessa kykymme reagoida henkisesti asioihin.
Ja minulla on myös kuva tästä edessäni - menestyminen evoluution näkökulmasta, eli lisääntyminen, se on tavoite.
Myös Darwin olisi voinut kirjoittaa käskyn: Olkaa hedelmällisiä ja lisääntykää. Se, mikä on kirjoitettu
Raamattuun, on niin sanotusti evoluution toimintatapa.
Näin meitä mitataan. Se, kuinka monta jälkeläistä meillä on, on niin sanotusti kolikko, jolla evoluutio mittaa onnistumistaan.
Menestyäkseen ja lisääntyäkseen on ensin selviydyttävä, ja selviytyäkseen meidän on puolustettava itseämme.
Meidän on ruokittava itsemme, mutta meidän on myös puolustettava itseämme vihollisia vastaan.
Ja sitten on mikro- ja makro-organismit.
Mikro-organismeja varten meillä on klassinen immuunijärjestelmä, fyysinen immuunijärjestelmä, ja makro-organismeja
varten meillä on niin sanottu henkinen immuunijärjestelmä.
Ja näitä kutsutaan henkisen immuunijärjestelmän aseiksi, muistoiksi, joita meillä on hippokampuksessa.
Jos esimerkiksi koira juoksee minua kohti, minulla on useita tapoja reagoida.
Jos en ole koskaan ennen nähnyt koiraa, reagoin luultavasti väärin.
Jos olen koskaan nähnyt koiran, minulla on siitä muisto,
mahdollisesti myös sen arviointi.
Onko se pieni koira, iso koira, onko sillä isot hampaat, onko se enemmän ystävällinen luonne.
Nämä kaikki ovat asioita, jotka ovat omaelämäkerrallisesti tallentuneet muistoihini ja
jotka niin sanotusti määrittelevät reaktioni.
Toisin sanoen reaktioni makro-organismiin, tässä tapauksessa koiraan ja toisessa tapauksessa Bill Gatesiin. Nämä ovat asioita,
joissa tarvitsemme kokemusta, ja myös nyt, kun olemme nyt estämässä indeksihermosolujen tuotantoa niiden toimenpiteiden
avulla, joita olemme kokeneet koronan kanssa, erityisesti kroonisten piikki-injektioiden avulla. Ja sitten tämä jatkuva
sota, jota käymme ulkoisesti kaikenlaista vastaan, mutta joka on itse asiassa sota aivojamme vastaan, johtaa siihen, että
menetämme yhä enemmän omaelämäkerrallisen muistin sisältöä.
Tämä tarkoittaa, että henkinen immuunijärjestelmämme romahtaa.
Ja se on itse asiassa - kuten mainitsit alussa, kun on kyse sodankäynnistä, niin on tehtävä:
Yhteiskunnan henkisen immuunijärjestelmän murtaminen sen valtaamiseksi.
Se on yksinkertaisin asia, jonka voit tehdä. Se on myös loogisin tapa toimia.
Niin kauan kuin ihmiset kykenevät vielä ajattelemaan, he voivat puolustaa itseään. Ja se on yksi näkökohta.
Toinen näkökohta on se, että vuoteen 2030 mennessä on olemassa suunnitelmia, kuten myös Saksan hallitukselta voi lukea,
siirtyä yhä enemmän kohti tekoälyvalvontaa yhteiskunnassa.
Tekoälyn ei tietenkään tarvitse vain tarkkailla ihmisten käyttäytymistä, vaan sen on myös pystyttävä ennustamaan sitä.
BMI:ssä on jopa artikkeli siitä, että koska tekoäly tietää meistä enemmän kuin me, tekoäly
päättää lopulta, miten tulevaisuus tulisi järjestää.
Tämä tarkoittaa, että olemme siirtymässä äänestyksen jälkeiseen yhteiskuntaan, voimme lakkauttaa demokratian.
Koska tekoäly tietää, mikä on meidän parhaaksemme, miksi emme enää käy vaaliuurnilla? Miksi meidän pitäisi?
No, ja tekoäly voi ihanteellisesti ennustaa käyttäytymistämme vain, jos meillä on mahdollisimman vähän
omaa luovuuttamme, joka on kaoottista ja voi johtaa käyttäytymiseen, jota ei voi ennustaa.
Tämän vähentämiseksi yksilöllisyyttä on niin sanotusti vähennettävä, ja se on sivuvaikutus.
Siitä, onko se tärkein motiivi, voidaan keskustella, mutta se on varmasti erittäin
huolestuttava liitännäisilmiö tässä prosessissa.
Miten voimme siis puolustautua?
Kuten yritän kirjoittaa toivoa herättävällä tavalla luvussa 7, viimeisessä luvussa, on useita asioita.
Toisaalta näen nämä kolme asiaa.
Yksi asia on tietysti selvää: jos taistelu käydään niin sanotusti aivoissa, meidän on myös taottava aseemme siellä.
Meidän on siis aloitettava taistelu siellä.
Meillä on juuri ne aseet, jotka vihollinen haluaa niin sanotusti ottaa meiltä pois.
Toisin sanoen kyky ajatella luovasti, ajatella laatikon ulkopuolella, ymmärtää yhteyksiä, kehittää tyypillinen
resilienssi , jotta kaikista vastoinkäymisistä huolimatta emme murru psykologisesti vaan löydämme keinon puolustautua.
Tämä tarkoittaa, että meidän on yksinkertaisesti stimuloitava uudelleen neurogeneesiä hippokampuksessa.
Kuvasin tätä myös indoktrinaation vastaisena kaavana, mitä elämänalueita meidän on tarkasteltava ja nähtävä: Missä
on mahdollisia puutteita, jotka estävät hippokampuksen luonnollisen kasvun, näiden indeksineuronien tuotannon?
Esimerkki D-vitamiinin puute:
D-vitamiini ei ole vain immuunijärjestelmän kannalta tärkeä immuunihormoni, vaan se on myös neurohormoni.
D-vitamiinin puute aiheuttaa niin sanotusti kaksi asiaa.
Meillä on luultavasti sytokiinimyrsky , mikä tarkoittaa, että koronatoimenpiteet voidaan panna täytäntöön.
Siksi kaikkialla levitetään, että emme enää tarvitse D-vitamiinia.
Tämä on hyvin jännittävä aihe.
Emme enää tarvitse D-vitamiinia. Ihminen on ottanut evoluutioaskeleen.
Huomasitko sen?
Luin juuri, että muutama kuukausi sitten, melkein vuosi sitten, esimerkiksi New England Journal of Medicine
-lehti, joka on korkein mahdollinen kliinisen alan tieteellinen lehti, julkaisi aiheesta artikkelin.
Jos siis haluat Nobel-palkinnon, julkaise siellä.
Ja siellä oli tutkimus, joka on aivan törkeä.
He tekivät siitä videon, erityisesti tämän tutkimuksen tulkinnasta.
Ja sitten on vielä pääkirjoitus, joten toimittajat eivät niin sanotusti antaneet itselleen mahdollisuutta olla antamatta
D-vitamiinia koskevaa arviota tämän tutkimuksen avulla.
Ja kvintessenssissä, viimeisessä lauseessa, sanotaan: että ihmisten pitäisi lopettaa D-vitamiinin käyttö,
vaikka heillä olisi puutos, vain pidentääkseen elämäänsä tai pysyäkseen terveenä. Näin siinä sanotaan.
Se tarkoittaa, ettemme enää tarvitse D-vitamiinia. Eikä enää D-vitamiinihormonia.
Mutta päinvastoin, me tarvitsemme säännöllistä piikittelyä, minä kutsun sitä - tätä piikkihallintoa, jotta voimme selviytyä.
Olemme siis ottaneet evolutiivisen askeleen: D-vitamiinia ei enää tarvita, mutta sen
säännöllinen lisääminen takaa selviytymisemme.
Tämä on siis täyttä hulluutta, johon olemme parhaillaan kehittymässä.
Ja tarvitsemme D-vitamiinia.
Jos nyt esimerkiksi näette Alzheimerin taudin niin sanotusti biologisena korrelaattina pysyvästi häiriintyneelle
neurogeneesille, olen kirjoittanut tästä tieteellisen artikkelin, "Unified theory of Alzheimer's Disease".
Kuvasin tämän yksityiskohtaisesti tuolla.
Myös Alzheimerin taudin ehkäisystrategia perustuu tähän.
Ja jos nyt näen tämän korrelaation, ja voimme myös nähdä, että häiriintynyt neurogeneesi johtaa nyt Alzheimerin
taudin dramaattiseen lisääntymiseen maailmanlaajuisesti.
D-vitamiini on myös kriittinen tekijä neurogeneesin kannalta.
Jos minulla on D-vitamiinin puute, minulla on suurempi todennäköisyys sairastua Alzheimerin tautiin.
Mutta D-vitamiinin puute on periaatteessa kaksinkertainen hyökkäys immuunijärjestelmäämme mikro-organismeja
vastaan ja immuunijärjestelmäämme makro-organismeja vastaan.
Selitän tämän kirjassani esimerkkinä. Joten kyllä, mutta se on vain yksi esimerkki monista.
Ja koska kaikki koronavirustoimenpiteet ovat kiihdyttäneet tätä prosessia, osoitan, että
niillä on vaikutuksia kaikilla elämänalueilla.
Esimerkiksi elämän tarkoitus on keskeinen osa kaavaani.
Jokainen tarvitsee elämässään tarkoituksen. Jos meillä ei ole merkitystä elämälle - asiasta on tehty psykologisia tutkimuksia
- Alzheimerin tauti lisääntyy dramaattisesti. Miksi näin on?
Koska meillä ei ole mitään syytä nousta aamulla. Meillä ei ole mitään tekemistä.
Aivoihimme ei syötetä uutta kiinnostavaa tietoa, koska emme tee mitään kiinnostavaa.
Hippokampus kutistuu ja Alzheimer uhkaa.
Toisin sanoen tarvitsemme elämällemme tarkoituksen. Ja elämän tarkoitus voisi olla puuttua siihen, mitä tapahtuu juuri nyt.
Yritän siis antaa ihmisille elämän tarkoituksen, niin sanotusti löytää muita
vakuutettavia. Se on tärkeä tehtävä, joka meillä on nyt.
Lisäksi on Solomon Naschin kuuluisa mukautumiskoe.
Se osoittaa, että 23 prosenttia niistä ihmisistä, jotka testasivat niitä 1960-luvulla,
eivät seuranneet massoja vaan tervettä järkeä.
Myös niiden osuus, jotka eivät antaneet pistää itseään, oli yhtä korkea.
Ja jos tietty prosenttiosuus kieltäytyy pistoksista ja haittavaikutukset ovat kaikkien nähtävissä, niin yhtäkkiä on
niitä, jotka sanovat: no, ehkä he ovat sittenkin oikeassa.
Ja jos vain yksi näistä 23 prosentista voisi vakuuttaa toisen, meillä olisi jo 46 prosenttia. Jos siis kaikki
ottaisivat tämän elämän tarkoituksen löytämisen vakavasti, saisimme suhteellisen nopeasti enemmistön,
mikä muuttaa asioita paitsi poliittisesti myös kadulla.
Että ihmiset todella menevät ja sanovat: Hei, ette voi tehdä tuota meidän kanssamme, se ei
toimi. Meidän on siis muodostettava enemmistöjä!
Ja mainitsin myös kolmannen asian. Omien aivojemme ja sitten muiden aivoihin vaikuttamisen lisäksi
kysymys on tietysti: mikä on mielikuvamme ihmisyydestä?
Meille on kerrottu vuosikymmeniä - aikojen alusta lähtien, itse asiassa perisynnistä lähtien,
niin pitkälle menen kirjassa - että ihminen on paha.
Meidän on puolustettava itseämme kaikkea vastaan.
Ihmiset ovat niin huonoja, että vain tekoälyn valvoma sosiaalinen pisteytysjärjestelmä voi pelastaa meidät
niin sanotusti itsetuholta. Ja tätä kuvaa ihmiskunnasta on tarkasteltava tarkkaan.
Eräs kuuluisa historioitsija on juuri kirjoittanut kirjan. Sen nimi on Periaatteessa hyvä.
Nautin sen lukemisesta ja siteerasin sitä aika ajoin ja syvennyin myös hieman syvemmälle sen taustalla olevaan tieteeseen.
Ja siihen meidän on koulutettava itsemme, että ihmiset ovat hyviä, että kukaan ei halua tehdä meille
pahaa a priori ja että meidän on tehtävä yhteistyötä.
Tämä on perusta ihmisten väliselle yhteistyölle, jonka meiltä on vienyt pois se ihmiskuva, joka meille on
virheellisesti indoktrinoitu, niin sanotusti se, että ihminen on paha ja kykenemätön sosiaaliseen toimintaan.
Meidän on siis myös käännettävä ruuvia. Mutta tämä on mahdollista, kun hippokampus on jälleen toiminnassa.