Mnogi se ljudi žale na kronični umor, pa čak i na depresiju.
Ali je li to zapravo normalno?
Dr. Michael Nehls, liječnik i međunarodno priznati molekularni genetičar, daje odgovor na ovo
goruće pitanje koje ima ogroman potencijal za promjenu.
Poslušajte sažetak njegove knjige "Das indoktrinierte Gehirn" (Indoktrinirani mozak), koja je objavljena u
kolovozu 2023. i već je proglašena "Spiegelovim bestselerom".
O čemu se radi?
Tijekom pandemije koronavirusa, osnivač WEF-a Klaus Schwab najavio je svoju namjeru da
do 2030. transformira društvo diljem svijeta.
Govorio je o prilici koju pruža ova kriza za postizanje onoga što naziva "Veliki reset" – restrukturiranje društvenog poretka.
Danska političarka Ida Auken najavila je kako bi ta transformacija trebala izgledati u
članku koji je WEF objavio još 2016. godine:
Ne posjedujem ništa, nemam privatnosti i život nikada nije bio bolji.
Ali čija je to potreba da društvo bude duboko preobraženo?
Dr. Michael Nehls objašnjava kako su koronavirus s jedne strane i genska terapija mRNA poznata kao cjepivo protiv bolesti COVID-19
s druge strane poslužili za smanjenje "autobiografskog pamćenja" ljudi diljem svijeta s
konačnim ciljem njegova potpunog uništenja.
Za bolje razumijevanje, evo kratkog objašnjenja:
Autobiografska memorija važna je za sliku o sebi, društvene odnose i planiranje
postupaka. Sadrži osobna sjećanja na vlastiti život.
Uništenje autobiografskog pamćenja stoga je neophodno kako bi čovječanstvo bilo dovoljno poslušno da prihvati novi, totalitarni
društveni sustav u skladu s vizijom i najavom Klausa Schwaba.
Prema Nehlovoj analizi, ovaj dio ljudskog mozga mora biti uništen širom svijeta kako bi ljudi prihvatili novi društveni poredak.
Nehls objašnjava da ova "globalna ispiracija mozga" – figurativno govoreći, ova "instalacija novog operativnog sustava" – može
uspjeti samo ako su ukorijenjeni obrasci našeg razmišljanja i stara pravila našeg suživota trajno blokirani ili čak izbrisani.
Na primjer, tradicionalna obitelj kao način života i kao najvažniji kamen temeljac društva.
Osim našeg načina života i naših vlasničkih struktura, funkcija naših mozgova također se mora promijeniti.
Kako bi razumio ove veze, Nehls prvo objašnjava što je autobiografsko pamćenje i kako ono funkcionira:
Postoji neurofiziološki preduvjet – to jest, funkcija živčanog sustava – za omogućavanje
ili pripremu ljudi da misle i djeluju neovisno.
Temelji se na nekim posebnim značajkama našeg autobiografskog pamćenja.
Ovo ne bilježi samo sve što doživljavamo i osjećamo, nego i ono što mislimo tijekom tih iskustava. Osobna sjećanja i iskustva
pohranjuju se u našoj autobiografskoj memoriji i, zajedno s ostalim osobinama ličnosti, oblikuju našu individualnost.
Kada se autobiografska memorija smanji, naša individualnost se također smanjuje. Hipokampus je dio
mozga u kojem se također nalazi autobiografska memorija.
Hipokampus ima jedinstvenu sposobnost trajno zapamtiti kada i gdje smo nešto uzbudljivo, izvanredno
ili osobno važno za nas pomislili ili doživjeli.
Kriterij odabira koji hipokamp koristi da odluči što pohraniti, a što ne, temelji se na tome je li iskustvo u
nama izazvalo emociju i time postalo značajno ili ne.
Rutinske aktivnosti se ne spremaju.
Svi imamo iskustva koja mogu ležati daleko u prošlosti, ali ostaju nezaboravna u našim sjećanjima.
To su ili osobito lijepa iskustva, ili možda vrlo tužni ili zastrašujući trenuci.
Budući da je to bilo povezano sa snažnim emocijama, pohranjeno je u hipokampu.
Iskustva povezana s emocijama pohranjuju se i čine dio naše individualnosti. Svjesno ponovno proživljavanje naših
prošlih iskustava i misli omogućuje hipokampus, koji pohranjuje pristupne informacije za sve fragmente pamćenja poput registra.
Hipokampus pohranjuje te potpise u prostorne i vremenske neurone povezane s odgovarajućim autobiografskim
sjećanjem, koje Nehls naziva indeksnim neuronima.
Ovi indeksni neuroni ostaju u hipokampu tijekom cijelog našeg života, tamo ukotvljujući sva naša autobiografska sjećanja.
Kako hipokampus može imati dovoljno indeksnih neurona na raspolaganju tijekom cijelog našeg života
kako bismo mogli nastaviti pohranjivati nove misli i iskustva te ih prizivati u starosti?
Čak i kod odraslih hipokampus može svakodnevno proizvesti tisuće novih živčanih stanica.
Da to nije bio slučaj, indeksni neuroni koji su već bili korišteni s vremenom bi sve više morali biti
"prepisani", što bi bilo jednako gubitku memorije.
Kao primjer, zamislite list papira koji je već prepun pisma, a zatim je na njega ponovno pisano, čineći ga nečitljivim.
Jedinstvena sposobnost hipokampa da svakodnevno proizvodi tisuće novih živčanih stanica, čak i u starosti, treba biti spriječena.
Ako smo, na primjer, navečer umorni nakon napornog radnog dana i više ne želimo ili ne možemo 'razmišljati' ili
rješavati probleme, to je zato što više nemamo dovoljno slobodnih indeksnih neurona za pohranu 'ičega drugog'.
Samo noću, tijekom sna, ponovno se stvaraju novi indeksni neuroni.
Zato smo općenito puno spremniji za rad i produktivniji ujutro nego navečer.
Zaključak: hipokampus može proizvoditi nove živčane stanice sve do duboke starosti.
Ovu prednost ne može se precijeniti.
Novi indeksni neuroni ne samo da su temelj prirodne znatiželje, autobiografskog znanja, individualnosti i, u konačnici,
kreativnosti i mentalne otpornosti, nego je njihova funkcija također ključna na
društvenoj razini za kulturni napredak čovječanstva.
Kroz povijest ljudskog napretka kreativno razmišljanje oduvijek je bilo potrebno za izum nove i važne stvari
za daljnji razvoj čovječanstva, npr. električne energije, strojeva svih vrsta, zrakoplova.
Ova ljudska sposobnost da ima kreativne misli omogućuje preživljavanje kao i kulturni napredak.
Međutim, danas autobiografska memorija mnogih ljudi više ne raste tijekom života, kako bi to
prirodno činila, i time gubi kapacitet pohrane.
Razlog tome je iscrpljenost zbog stalnog stresa i tjeskobe, kao što su mjere vezane uz koronavirus i posljedična depresija.
Stopa depresije u Njemačkoj se utrostručila od početka pandemije koronavirusa. To također
ograničava sposobnost ljudi da jasno razmišljaju.
Oni obično slijede svoje uobičajene rutine i zaglave u rutinskim radnjama.
Klaus Schwab opisuje ovu krizu (pandemiju koronavirusa) i, posebice, mjere poduzete za borbu protiv nje,
koje ograničavaju sposobnost ljudi da razmišljaju, kao 'priliku za društvenu transformaciju'.
To implicira da bi se na ovu modifikaciju složile samo osobe s ograničenim kapacitetom mozga.
Nadalje, novi indeksni neuroni nastaju samo kada su potrebni; inače odumiru i ne nastaju novi.
Posljedice su također pasivnost i bespogovorno prihvaćanje svih neugodnih i životu neprijateljskih okolnosti.
Još jedna drastična intervencija za paraliziranje našeg autobiografskog pamćenja provedena
je samom cijepljenjem protiv bolesti COVID-19.
Znanstveno je dokazano da je protein šiljka modificiran.
Ugrađeno je "mjesto razgradnje furinom", što čini šiljak s jedne strane izrazito toksičnim. S druge strane, može
proći kroz krvno-moždanu barijeru, potaknuti upalu i spriječiti formiranje novih indeksnih neurona.
Šiljak je posebno modificiran tako da može ući u mozak i izazvati upalu.
Ovo mjesto razgradnje furinom u šiljastom proteinu stoga je biološko oružje protiv našeg mozga.
Propisani pojačivači, tj. redoviti osvježivači, uništavaju naše biografsko pamćenje i time naš psihološki imunološki sustav.
Kada nedostaju novi indeksni neuroni i događaju se vrlo emotivni događaji, poput novih pandemija i mjera,
terorističkih napada ili ratova, već opisani indeksni neuroni prepravljaju se tim emotivnim scenarijima terora.
Rezultat je da ljudi gube svoja osobna sjećanja i zadržavaju novi narativ.
Prepisivanjem naših starih uspomena, oni više ne mogu crpiti iz naših prethodnih iskustava.
Naprotiv, ti su ljudi bespomoćno na milosti i nemilosti "nove istine".
Može li biti da strašni događaji kojima smo svakodnevno bombardirani nisu sasvim slučajni?
Kroz stalnu propagandu terora autobiografska se memorija erodira i prepravlja novim narativom.
Na taj način ljudima se oduzima autobiografska memorija i čine ih nesposobnima za otpor.
Upravo je to novo ljudsko biće koje je potom poslušno, bez kičme i uklapa se u "hrabri novi
svijet" Klausa Schwaba i njegovih sljedbenika.
Kada ljudi više ne koriste svoju sposobnost razmišljanja, već jednostavno slijede svoje uobičajene
rutine, Nehls to naziva zombijskim načinom rada.
Pod sposobnošću sustava 2 misli na našu sposobnost da svjesno razmišljamo, promišljamo i prepoznajemo veze.
Ispod predstavljamo izvadak iz intervjua portala oval.media.
Sami čujte kako dr. Michael Nehls iz ovih nalaza izvlači praktične zaključke.
Video: Dakle, to je još jedan problem.
Zato je jedan od mojih radnih naslova bio "Zombi apokalipsa 2030", upravo zato što ćemo tada biti zarobljeni u ovom
zombi načinu rada sustava 1, jer će nam sposobnost sustava 2 biti oduzeta blokiranjem proizvodnje indeksnih neurona.
Ali to ide mnogo dalje od toga.
Radi se o prepravljanju individualnosti narativnim sadržajem koji nam se svakodnevno servira.
I ovo potiskivanje individualnosti, koje je u konačnici također temelj kreativnosti, još je
dublje od pukog zombi načina. Još je podmuklije.
Kad izgubimo svoju individualnost, u suštini gubimo sposobnost da mentalno reagiramo na stvari.
I imam ovu sliku u umu – biti uspješan s evolucijskog gledišta, tj. razmnožiti se, to je cilj.
Imperativ "Budite plodni i množite se" mogao je isto tako biti napisan od Darwina. Ono što je napisano u
Bibliji jest, da tako kažemo, modus operandi evolucije.
Tako se mjeri naš uspjeh. Broj potomaka koje imamo je, da tako kažemo, novčić kojim evolucija mjeri svoj uspjeh.
A da bismo bili uspješni i razmnožili se, prvo moramo preživjeti, a da bismo preživjeli, moramo se obraniti.
Moramo se hraniti, ali se također moramo braniti od neprijatelja.
A onda postoje mikroorganizmi i makroorganizmi.
Za mikroorganizme imamo naš klasični imunološki sustav, naš fizički imunološki sustav, a za makroorganizme
imamo ono što nazivamo mentalnim imunološkim sustavom.
I to se naziva oružjem mentalnog imunološkog sustava, a to su sjećanja koja imamo u hipokampu.
Dakle, na primjer, ako pas trči prema meni, imam nekoliko opcija kako reagirati.
Ako nikada prije nisam vidio psa, vjerojatno ću pogrešno reagirati.
Ako sam ikada vidio psa, imam sjećanje na njega.
Možda također i procjena ovoga.
Je li to mali pas ili veliki pas, ima li velike zube, ima li prijateljski karakter?
Sve su to stvari koje su autobiografski pohranjene u mojoj memoriji i, da tako kažem, definiraju moju reakciju.
To jest, moja reakcija na makroorganizme, u ovom slučaju psa, a u drugom slučaju Billa Gatesa. To su stvari za koje nam je potrebno
iskustvo, a sada i kad blokiramo proizvodnju indeksnih neurona mjerama koje smo iskusili s Corona, osobito kroz kronične
injekcije Spikea. A zatim, prepravljajući ih ovim trajnim ratom koji vodimo protiv svega mogućeg, što je zapravo rat protiv
naših mozgova, gubimo sve više sadržaja autobiografskog pamćenja.
To znači da se naš mentalni imunološki sustav urušava.
I to je zapravo – kao što ste spomenuli na početku, kad je riječ o ratovanju, to je ono što morate učiniti:
Razbiti mentalni imunološki sustav društva kako bi ga preuzeli.
To je najjednostavnija stvar koju možete učiniti. To je također logično.
Sve dok ljudi još uvijek mogu razmišljati, mogu se i obraniti. I to je jedan aspekt.
Drugi je aspekt da će se, prema planovima za 2030. godinu, o kojima se također može pročitati na internetskoj
stranici njemačke savezne vlade, sve više prelaziti na nadzor društva pomoću umjetne inteligencije.
I, naravno, AI ne smije samo promatrati ljudsko ponašanje, već ga mora i moći predvidjeti.
Da, čak postoji i članak na BMI koji se bavi činjenicom da će, budući da AI zna više o nama nego mi sami, AI na kraju
također odlučiti kako bi trebala biti oblikovana naša budućnost.
To znači da ulazimo u post-glasačko društvo i možemo ukinuti demokraciju.
Budući da AI zna što je za nas najbolje, zašto bismo se uopće trudili ići na izbore? Zašto, doista?
Pa, AI može savršeno predvidjeti naše ponašanje samo ako imamo što je moguće manje vlastite kreativnosti, jer je
kreativnost kaotična i može dovesti do nepredvidivog ponašanja.
Da bi se to smanjilo, individualnost se, takoreći, mora umanjiti, a to je nuspojava.
Je li ovo primarni motiv, predmet je rasprave, ali je to zasigurno vrlo uznemirujući sporedni učinak ovog procesa.
Pa kako se možemo obraniti?
Da, pa, kako pokušavam napisati, nadam se, u 7. poglavlju, posljednjem poglavlju, postoji nekoliko stvari.
Dakle, s jedne strane, to su tri stvari koje vidim.
Jedna je stvar sasvim jasna, naravno: ako se bitka, da tako kažemo, vodi u mozgu, ondje moramo izkovati svoje oružje.
Dakle, moramo se tamo boriti.
Oružja koja imamo upravo su ona koja neprijatelj želi oduzeti od nas, da tako kažemo.
Drugim riječima, sposobnost kreativnog razmišljanja, gledanja izvan horizonta, razumijevanja šire slike, razvijanja
tipične otpornosti , kako se, unatoč svim tim nedaćama, ne bismo slomili mentalno, nego bismo pronašli način da se obranimo.
To znači da jednostavno moramo ponovno potaknuti neurogenezu u hipokampu.
Zatim sam to opisao kao formulu protiv indoktrinacije, područja života koja, da tako kažemo, trebamo promatrati i
ispitati: gdje postoje mogući nedostaci koji blokiraju prirodni rast hipokampa i proizvodnju ovih indeksnih neurona?
Primjer: Nedostatak vitamina D:
Vitamin D nije samo imunološki hormon, što znači da je važan za imunološki sustav, već je i neurohormon.
Nedostatak vitamina D dovodi do dviju posljedica, da tako kažemo.
Vjerojatno imamo citokinsku oluju , što znači da se mjere protiv koronavirusa mogu provesti.
Zato se svugdje propagira da nam više nije potreban vitamin D.
To je vrlo uzbudljiva tema.
Više nam nije potreban vitamin D. Čovječanstvo je napravilo evolucijski korak naprijed.
Jesi li to primijetio?
Upravo sam pročitao da je prije nekoliko mjeseci, gotovo prije godinu dana, New England Journal of
Medicine, na primjer, najprestižniji znanstveni časopis u kliničkom području, objavio članak.
Dakle, ako želite Nobelovu nagradu, objavite tamo.
I tamo je bilo istraživanje koje je apsolutno skandalozno.
Napravili su video o tome, posebno o tumačenju ove studije.
I onda, kao rezultat toga, postoji urednički komentar, što znači da se sami urednici, takoreći, nisu suzdržali
od donošenja presude o vitaminu D na temelju ove studije.
I u suštini, posljednja rečenica kaže da bi ljudi trebali prestati uzimati vitamin D, čak i ako imaju nedostatak, samo da
bi produžili svoj život ili ostali zdravi. To je ono što piše.
A to znači da nam više nije potreban vitamin D. Niti nam je potreban hormonski vitamin D.
Ali obrnuto, trebamo redovite injekcije, kako ih ja nazivam – ovu administraciju injekcija – da bismo preživjeli.
Dakle, napravili smo evolucijski korak: nema više vitamina D, ali redovito dodavanje osigurava naš opstanak.
Dakle, ovo je apsolutno ludilo u koje se trenutno upuštamo.
Ali nam treba vitamin D.
Ako se, na primjer, Alzheimer sada promatra kao biološki korelat trajno oštećene neurogeneze, napisao sam znanstveni članak o
toj temi pod nazivom "Unificirana teorija Alzheimerove bolesti".
Tamo sam to detaljno opisao.
I to je također osnova za strategiju prevencije Alzheimerove bolesti.
A ako to sada vidim kao korelaciju, možemo također vidjeti da oštećena neurogeneza sada dovodi do
dramatičnog porasta stope Alzheimerove bolesti diljem svijeta.
Kad to pogledate, vitamin D je također ključan za neurogenezu.
Logika je takva da ako imam nedostatak vitamina D, imam povećanu vjerojatnost razvoja Alzheimerove bolesti.
Međutim, nedostatak vitamina D u suštini predstavlja dvostruki napad na obranu našeg imunološkog
sustava protiv mikroorganizama i makroorganizama.
I to objašnjavam u svojoj knjizi kao primjer. Dakle, da, ali to je samo jedan od mnogih primjera.
I budući da su sve mjere vezane uz koronavirus ubrzale ovaj proces, pokazujem da one utječu na sve sfere života.
Na primjer, smisao života je središnji dio moje formule.
Svaka osoba treba svrhu u životu. Psihološke studije pokazuju da ako nemamo svrhu u životu,
stopa Alzheimerove bolesti dramatično raste. Zašto?
Jer nemamo razloga ustati ujutro. Nemamo što raditi.
Našim mozgovima se ne serviraju nove zanimljive informacije jer ne radimo ništa zanimljivo.
A hipokampus se smanjuje i Alzheimer se nazire.
To znači da nam je potreban smisao u životu. A jedan smisao u životu mogao bi biti
borba protiv onoga što se upravo sada događa.
Dakle, trudim se ljudima dati svrhu u životu pronalazeći druge koji su, da tako kažem,
uvjerljivi. To je važan zadatak koji sada imamo.
I tu je Solomon Naschov poznati eksperiment konformnosti.
To pokazuje da 23 posto ljudi koje su testirali 1960-ih nije slijedilo masu, nego je koristilo zdrav razum.
A stopa onih koji se nisu cijepili bila je jednako visoka.
A ako određeni postotak ljudi odbije cijepljenje, a nuspojave postanu očite svima, odjednom se
pojave oni koji kažu: Pa, možda su ipak u pravu.
A onda, ako bi samo jedan od tih 23 posto uspio uvjeriti još jednu osobu, već bismo imali 46 posto. Dakle, ako
bi svi ozbiljno shvatili zadatak pronalaženja smisla u životu, relativno brzo bismo imali većinu.
koji nije samo mijenjao stvari politički, nego i na ulicama.
Da ljudi stvarno izađu i kažu: Hej, ne možete nam to raditi, to nije prihvatljivo. Dakle, moramo formirati većine!
I spomenuo sam treću točku. Dakle, osim što utječemo na vlastiti mozak, a zatim i na mozgove drugih,
pitanje je, naravno: Kakav je naš pogled na čovječanstvo?
Desetljećima – od zore vremena, zapravo od izvornog grijeha, koliko god mogu pratiti u
knjizi – govorilo nam se da su ljudska bića zla.
Moramo se braniti od svega.
Ljudi su toliko loši da nas samo sustav društvenih bodova – pod nadzorom umjetne inteligencije – može
spasiti od samouništenja, da tako kažemo. I taj pogled na čovječanstvo treba dovesti u pitanje.
Postoji poznati povjesničar koji je upravo napisao knjigu. Zove se: "Fundamentally Good".
Uživao sam čitajući ga i povremeno sam ga citirao, a također sam se malo dublje udubio u znanost koja stoji iza njega.
I to je nešto u što se moramo uvježbati vjerovati: da su ljudi dobri; da nam nitko a
priori ne želi nauditi i da moramo surađivati.
Ovo je temelj suradnje među ljudima, koji nam je oduzet pogledom na čovječanstvo koji je, da tako kažemo, lažno usađen u nas,
naime da su ljudi loši i nesposobni za društveno djelovanje.
Dakle, također moramo napraviti prilagodbe. Međutim, to je moguće tek kada hipokampus ponovno počne funkcionirati.