WHO skal nægtes enhver legitimitet til at tilrane sig eller få tildelt yderligere kompetencer.
Den har simpelthen ikke bevist sit værd, men her er der brug for et fuldt stop. Stop! Og først når alle fejlene
er udbedret, kan vi tale om nye aftaler, og slet ikke før.
Nu er der et andet vigtigt punkt at huske på, nemlig at sådanne justeringer kun kan komme til afstemning, hvis
Verdenssundhedsforsamlingen er blevet præsenteret for denne endelige afstemningsversion mindst fire måneder i forvejen.
Med andre ord ville det være i strid med WHO's egne spilleregler - som de fremgår af artikel 55, stk. 2, i sundhedsregulativet
- hvis vi skulle stemme om det i slutningen af maj.
Ja, vurderingskriterierne er meget enkle til at begynde med.
Først og fremmest må vi som borgere spørge, om der overhovedet blev foretaget en effektiv revurdering? Ja eller nej?
Og for det andet: Blev de formelle WHO-retningslinjer fulgt? Ja eller nej?
Og fordi svaret er nej, betyder det, at det ikke skal sættes til afstemning. Så enkelt er det.
Men nu har du de væsentlige målekriterier, som også kan hjælpe dig i diskussioner og gøre dig i stand til at
sige: Stop, først og fremmest skal der ske en revurdering.
Og for det andet skal WHO's egne spilleregler overholdes.
Og for det tredje er WHO ifølge sine egne målsætninger slet ikke autoriseret til at forårsage skade.
Mange tak, Urs Hans, for den overordnede organisation i dag den 20. april 2024.
Målet er at skabe en ny vurdering i fællesskab.
Det kan vi kun gøre med uddannelse, politisk pres og god information.
Vær hilset, Stefan. Og det er derfor, vi alle er her i dag.
Det er en stor ære for mig at kunne tale til jer her om WHO.
Og jeg vil gerne takke jer alle sammen for at være kommet her i dag.
Det er godt. Ja, dette WHO-spørgsmål er desværre et meget detaljeret og stort emne.
Derfor fik jeg venligt lov til at bruge 40 minutter.
Det er et helt nyt kosmos, der er ved at blive bygget her.
Et helt nyt sundhedsregime.
Og for at kunne kategorisere det korrekt skal man have en forståelse af, hvad der er gået forud.
Og så skal man have en forståelse af den overordnede sammenhæng, så man ikke farer vild i detaljerne, som der er mange af.
Vi ved, at vi taler om to WHO-traktater, og de er fulde af forslag til ændringer og yderligere forslag til ændringer.
Og jeg forsøger at give dig vished om dette emne.
Det er mit job. Men selvfølgelig kan man ikke gøre det på 40 minutter.
Jeg vil bare gøre mit bedste. Lad os starte meget kort.
Vi må først stille spørgsmålet: Hvor langt er vi kommet med oparbejdningen her i Schweiz?
Der var en rigtig god kongres om dette emne den 6. april i Bern.
Jeg kan kun henvise til de mange fremragende kommentarer der.
Der talte jeg også mest om det.
Vi må aldrig glemme, at der fra et juridisk synspunkt, fra de involverede menneskers synspunkt, aldrig har været så massive
restriktioner i Schweiz' historie, og jeg vil også sige aldrig før i noget demokratisk lands historie, med alle
de grundlæggende rettigheder, vi har i vores forfatninger.
Og det er så svært for hver eneste person.
Vi taler her om forpligtelsen til at blive hjemme, frihedsberøvelse, skadelige foranstaltninger, masker,
der tages på regelmæssigt, især for børn i flere måneder. At lade sig presse til at blive vaccineret.
Tros- og samvittighedsfriheden blev massivt begrænset.
Jeg ser en kirkelig dignitær her.
Jeg er meget glad for, at du er her.
En meget varm velkomst, hr. Bishop, formoder jeg.
Præster og pastorer havde forbud mod at modtage flere troende i deres kirke end et vist minimumsantal. Og i
påsken af alle tider. Og det fortsatte i uger og måneder.
Det var et massivt og alvorligt indgreb i tros- og samvittighedsfriheden.
Og i sidste ende blev hele listen over vores frihedsrettigheder påvirket på en alvorlig måde
for en stor del af befolkningen og i lang tid.
Og vi taler om det størst mulige indgreb i de grundlæggende rettigheder, der nogensinde har fundet sted i Schweiz.
Og det betyder også størst mulig indgriben i økonomien.
Da SNB's formand Thomas Jordan løftede sin advarende finger tilbage i maj 2020 og sagde: Pas på, pas på, vi er ved at knække
100 milliarder i støttefonde til dem, der er begrænset i deres forretningsaktiviteter, så
må vi også tage denne faktor med i betragtning.
Og det betyder, at staten står til ansvar over for sine borgere for så massive indgreb af denne størrelsesorden.
Og det er ikke sket indtil nu, og det skal vi nævne, før vi taler om nye love, før vi taler om en ny WHO-pagt.
Vi havde kun undskyldninger.
Vi havde denne parameter PCR, som var kendt fra starten, jeg husker det legendariske podium i Aarau tilbage den 14. august,
sagde medlem af Forbundsrådets Covid-19-taskforce, professor Marcel Tanner, præsident for Videnskabsakademiet,
som svarede klart på et spørgsmål fra Samuel Eckert:
Ja, så hør her, en PCR-test giver ikke en klinisk diagnose. Det er det, der er pointen. Så det
er forkert, at en positiv test beviser en sygdom.
Alt det ved vi. Kort sagt vil jeg bare sige, at dette har været kendt siden sommeren af alle, der havde brug for
at vide det, og Forbundsrådet havde brug for at vide det.
I øvrigt tog den føderale højesteret også stilling til dette i 2021 i denne afgørelse, som du sikkert alle er bekendt med.
Og hvor vilkårligt, ja ligefrem absurd hele dette system var, blev demonstreret for alle i
vores ARENA-diskussionsprogram den 7. januar 2022.
Ignazio Cassis, daværende præsident for det schweiziske forbund og læge af profession, sagde: Enhver, der dør i en
bilulykke og er coronavirus-positiv, er et coronavirus-offer.
Og så undrede oplægsholderen sig og spurgte, og ja, Cassis sagde: Ja, det er tilfældet, det er,
hvad WHO har gjort gennem sin klassifikation.
Og alt dette blev faktisk foreslået af WHO, det kom ikke ud af den blå luft, inklusive klassificeringen af covid-tilfælde.
Og vores medier, vores politikere, har altid kun rapporteret med absolutte tal.
Det er forventeligt, at der i et influenzaår i et land med så mange mennesker over 80, over 90, dør lidt flere i denne
aldersgruppe, men i relative tal kan man ikke genkende pandemien.
Alt dette fører til et forsvar mod revurdering.
Og jeg har skrevet ned, hvad jeg anser for at være den enkleste formel til dig her, som er blevet brugt imod mig gang på gang
af domstolene, men som også gælder for samfundet som helhed.
Og jeg bliver ved med at høre det fra alle mine kolleger og venner, som siger til mig: Hør her, i tider
med pandemier bør myndighederne have mere råderum.
Og så længe myndighederne holder sig til WHO's retningslinjer, kan og bør vi ikke sætte spørgsmålstegn ved det. Noget i den stil.
Ja, og dette udgangspunkt gør det klart, hvilken yderst central rolle WHO har, når den erklærer en pandemisk nødsituation.
Selv i fortiden.
Folk vender sig væk, og domstolene vender sig væk fra deres forfatningsmæssige pligt
til at kontrollere og lader WHO få sin vilje.
Det var allerede tilfældet tidligere.
Ja, og det er grunden til, at der den dag i dag ikke er sket en revurdering af disse mest alvorlige indgreb nogensinde.
Og jeg vil gerne påpege, at vi har en meget ung forfatning i Schweiz.
Dette er en nyligt opdateret forfatning fra år 99.
Den har derfor en særlig demokratisk legitimitet.
Og hvis du ser på artikel 2, hvad er så formålet med konføderationen?
Hvorfor eksisterer Schweiz i juridisk forstand?
Så vil du opdage, som du også kan læse i materialet om den nye forbundsforfatning, at der er fire lige vigtige mål.
Så den med sikkerhed under Covid-feltet er en.
Så er der beskyttelsen af friheden med det lange katalog af grundlæggende rettigheder i begyndelsen.
Beskyttelse af fællesskabet, dvs. ingen opsplitning af fællesskabet og beskyttelse af velfærden.
Og nu kan du gætte, om et af disse mål er vigtigere end et andet?
Nej, læren siger og hele historien er alle af samme værdi.
Ingen skal sige, at sikkerhed altid skal prioriteres over alt andet på bekostning af frihed.
Det er vigtige principper for at forstå, hvad det er for et teater, vi befinder os i.
Og vi bør også være opmærksomme på princippet om, at staten er til for borgeren og ikke borgeren for staten.
Og det blev sagt for over 2.000 år siden af en kendt advokat og romersk senator, Cicero, som ganske enkelt og
kortfattet sagde, at staten i den romerske res publica er folkets anliggende res populi.
Og i dag er vi i en tid, hvor vi får det modsatte at vide.
Det skal ingen få os til at tro.
Uanset hvor meget vi bliver stemplet som højreekstremister.
Det er ikke højreekstremistisk at sige, at staten er til for folket.
Det er en selvfølge. Det er godt.
Og det betyder, at hvis Forbundsrådet, parlamentet, domstolene, kantonerne og medierne nægter at håndtere
situationen effektivt, så kan noget lignende det, vi har oplevet nu, ske igen når som helst.
Og det er derfor, vi er nødt til at lære lektien først.
Vi skal ikke presse på med ny epidemilovgivning, pandemitraktater eller underordning
under EU, men vi skal arbejde os igennem dem.
For at øge presset for en revurdering anbefaler jeg på det kraftigste, at du skriver under på
revurderingsinitiativet, hvis du ikke allerede har gjort det.
Du må meget gerne gøre det godt igen. Mange tak for det.
Og jeg kunne slutte foredraget her, for det siger det hele.
En stat, der handler uden lov og ret, er ikke mere legitim end en røverbande.
Og det er det, jeg siger til mine børn, så de har nogenlunde styr på, hvad de skal mene om Forbundsrådet og domstolene.
De er nødt til at legitimere sig selv fuldstændigt igen, før de kan genvinde min og min families tillid. Det er godt.
Det er meget vigtigt, og det er desværre vigtigt, at vi i begyndelsen tager et kort tilbageblik, at vi husker på, at denne
anbefaling af mRNA-injektioner ikke kom ud af den blå luft.
Det var ikke sundhedsministrene selv, der fandt på det, det kom fra WHO. Og indtil for nylig lå alle disse
anbefalinger stadig på hjemmesiden i så åbenlys klarhed.
Der står også noget småt, som du kan læse, men der står også, at Covid-19-vacciner blev
udsat for strenge test. Underkastet strenge tests.
Dette er åbenlys misinformation.
Det er åbenlys misinformation fra den selvsamme internationale organisation, som siger, at kun den
kan afgøre, hvad der er sandt, og hvad der er falsk.
Ja, og her er et par eksempler mere.
Og det er derfor, jeg indgav en klage over Swissmedic tilbage i juli 2022 på baggrund af næsten et års samarbejde med mit
team, men også med fremragende støtte fra eksterne eksperter, fordi vi i Schweiz, i Schweiz har vi folk med ansvar.
Vi har en lov, der definerer Swissmedics ansvar.
Og Swissmedic er udstyret med eksperter og midler til at erkende, at der er tale om
giftstoffer og ikke vacciner. Giftstoffer, ikke vacciner.
Og jeg kan sige det så let og kortfattet, fordi jeg har arbejdet på det i to år, og fordi mine beviser kan læses på internettet.
Som sagt var jeg kun i stand til at gøre dette takket være mit fremragende team med Dr. Markus Zollinger, Kati
Schepis, resten af mit team og omkring 12 til 15 professorer fra tysktalende og engelsktalende lande.
Og jeg vil gerne takke jer alle af hele mit hjerte for dette sensationelle arbejde.
Og det har vi demonstreret der. Især i den opdaterede version, som du kan finde på internettet, var det klart fra
starten, det var klart fra starten for alle godkendelsesmyndighederne, at dette ikke kunne fungere.
Dette er et eksperiment. Du har ingen kontrol over, hvad der præcist produceres i kroppen,
i hvilken mængde, kvalitet og i hvor lang tid.
Vi vidste alt dette fra starten. De lod det ske alligevel.
Og jeg opfordrer dig til i det mindste at læse resuméet.
Sammenfatning. Der er kun 20 sider.
Og for dem, der foretrækker at holde noget i hånden, er der en trykt version, som kan købes udenfor for 20 francs.
Den indeholder alt, hvad du har brug for at vide, med indledende ord fra de vigtigste støtteprofessorer.
En af dem er her i dag, professor Stefan Hockertz, efterfulgt af professor Martin Haditsch,
professor Sönnichsen og Michael Palmer og andre.
Den er tilgængelig her.
Og det er også et middel til at lægge pres på for at drive revurderingen fremad.
Fordi vi ser, hvad ser vi?
Det faktum, at mRNA-vaccination spiller en central rolle i epidemiloven og i de nye pandemiaftaler.
Det er grundlaget for alle fremtidige vaccinationer, også inden for antimikrobiel
resistens, som Dr. Heiko Schöning nævnte tidligere.
Ja, og hvorfor er det så værd at understrege?
Det er vigtigt, fordi vi her taler om eksperimentelle stoffer.
Og det har jeg, det er ikke bare det, at der ikke er gjort forsøg.
Der er tre eller fire andre aspekter, som forklarer, hvorfor det er en meget eksperimentel proces.
For at sige det ligeud, så har du ingen anelse om, hvad slutresultatet bliver.
Og som civilisation, som civilisation siden Anden Verdenskrig, troede vi, at vi aldrig ville tillade, at det skete igen.
Det er derfor, vi har skabt Nürnbergkodeksen og i juridisk form denne internationale konvention om borgerlige og politiske
rettigheder, artikel 7, som gælder under alle omstændigheder, også i krisesituationer i tilfælde af en offentlig nødsituation.
Og denne obligatoriske beskyttelse mod deltagelse, ufrivillig deltagelse i eksperimenter, er blevet brudt
millioner af gange, fordi folk har fået forkerte oplysninger.
De blev bedraget og sat under pres.
Det er det udgangspunkt, vi alle står overfor.
Og jeg tager bare et kig ind i Schweiz, ind i fremtiden.
Dette er et uddrag af Epidemics Act, den nyligt foreslåede Epidemics Act.
Der er en ny art. 6c, stk. 1, litra b.
Og Forbundsrådet vil have lov til at forpligte læger og apotekere til at give folk sådanne
eksperimentelle stoffer som en kvasi-realisering af fortiden.
Så han vil tvinge læger til at vaccinere folk uden tilstrækkelig information.
Ja, og her er vi lige midt i det.
Vi må først overveje, hvilke beføjelser Verdenssundhedsorganisationen har.
Meget fint beskrevet i artikel 1 i deres forfatning:
Verdenssundhedsorganisationens formål er at hjælpe alle folkeslag med at opnå den bedst mulige sundhedstilstand.
Du ved med det samme, hvad det udelukker.
Det udelukker at give folk falsk information, at presse folk til at tage et stof og at anbefale stoffer, der er giftige.
Så du må ikke gøre nogen skade. Det er det vigtigste princip.
Det er et styrende og koordinerende organ, som kun har en rådgivende funktion. Det er udgangspunktet.
Det handler med andre ord om at fremme beskyttelsen af menneskers sundhed i overensstemmelse med den bedste viden og bedste praksis
og tage højde for nye resultater og efter en så lang krisefase at foretage en meget effektiv og selvkritisk revurdering.
Det burde WHO selv have gjort, men det gjorde den ikke.
Desuden er det ikke en overnational organisation, men kun en statsdrevet international organisation,
og frem for alt har den ikke monopol på information.
Men hun har erkendt alt dette, og hun skal respektere de grundlæggende rettigheder, og som jeg må understrege igen
og igen, skal hun blive ved med at kontrollere sig selv.
Det er meget alvorlige lovovertrædelser, som hun ikke har begået.
Den må aldrig forårsage skade.
Den har miskrediteret sig selv totalt i løbet af de sidste fire et halvt år ved gentagne gange at foreslå
sådanne giftige stoffer som den eneste løsning i den såkaldte kamp mod en såkaldt trussel.
Og her kommer vi til det første vigtige budskab.
WHO skal nægtes enhver legitimitet til at tilrane sig eller få tildelt yderligere kompetencer.
Den har simpelthen ikke bevist sit værd, men her er der brug for et punktum.
Stop! Stop marchen! After Action Review i militærjargon.
Og først når alle fejlene er blevet bearbejdet, kan vi tale om nye aftaler, og slet ikke før.
Præcis, så det foreløbige resultat, det jeg lige har sagt, er opsummeret igen her.
Uden revurdering er der ingen erfaringer. Og helt sikkert ingen pandemikontrakter.
I den forbindelse fandt der i sidste uge en afstemning sted i nationalrådet i Schweiz om, hvorvidt det schweiziske
parlament skulle have lov til at diskutere pandemitraktaten.
Og det er en selvfølge, at du gør det.
Jeg vil blot informere dig om, at SP og De Grønne Liberale har udtalt sig 100 procent imod en debat i Parlamentet.
Det er virkelig en demokratisk skændsel ikke at ville se, hvad Forbundsrådet forhandler om.
Og heldigvis holdt flertallet hovedet koldt, og alle de andre partier insisterede 100 procent
på, at der skulle være en parlamentarisk debat.
Som du ved, er Verdenssundhedsorganisationen blot en af 17 underorganisationer.
Vi taler om to traktater, som nu skal skabes, en helt ny traktat.
Der var forskellige versioner, den fra 30. oktober sidste år og indtil for få dage siden den fra 13. marts.
Nu er en version fra april dukket op for to eller tre dage siden. Faktisk kun for et par dage siden.
Jeg taler her om de mest essentielle principper, som er de samme i disse versioner.
Du skal ikke være bange for, at jeg sammenligner forskellige versioner her.
Det er vigtigt at vide, at denne pandemitraktat er en helt ny traktat under international lov.
Og nye internationale traktater er underlagt en ratifikationsprocedure på nationalt niveau.
Så vi har brug for en parlamentarisk debat.
Det står allerede i WHO's forfatning.
Det er så korrekt overvejet.
Det skal simpelthen anerkendes.
Parlamentarikerne må også ønske at føre denne debat.
Og du har 18 måneder indtil 1. december 2025 til at gøre det, hvis der overhovedet bliver stemt om det.
Nu på Verdenssundhedsforsamlingen i slutningen af maj.
Denne maj, der kommer nu, ligger foran os.
Den anden er også en international traktat.
Fra et rent teknisk synspunkt er det en international traktat.
Men det betyder, at de internationale sundhedsregler, som har været gældende siden 2005, skal revideres.
Revideret har vi den eneste version, der er officielt tilgængelig indtil videre, på WHO's
hjemmeside, dateret i slutningen af november 2022.
Og denne version er heller ikke en stemmeversion.
En version af afstemningen ville have været at blive enige om ordlyden, hvilke artikler der skal ændres, et
ændringsforslag i hvert tilfælde og sende dette til afstemning.
Hvad er det, vi har? Det, vi har her, er et sammensurium af utroligt mange forskellige varianter pr. artikel,
som tjener som grundlag for diskussion og forhandling, men som aldrig kunne bruges til en afstemning.
Det er det, vi har talt om de sidste to år eller deromkring.
Så hvad har vi ellers? Så har vi en uofficiel tekst, som er noget svækket indholdsmæssigt, men den er ikke blevet offentliggjort.
Og heller ikke her har vi en endelig version, en version, hvor man kan sige, at vi nu sender den til
Verdenssundhedsorganisationen til godkendelse, det er grundlaget.
Nej, det er ikke egnet som grundlag for at stemme.
Så det er vigtigt at vide, at disse sundhedsforskrifter er udformet som rent tekniske
forskrifter i henhold til WHO's forfatning.
Og det alene er begrundelsen for at sige, at vi kan acceptere dette i Verdenssundhedsforsamlingen med et simpelt
beslutningsdygtigt antal, dvs. 51 procent, et flertal af alle medlemslande, i modsætning til traktaten, som kræver et
beslutningsdygtigt antal på to tredjedele, en højere tærskel.
Så her siger de, nej, det er bare tekniske forskrifter, det handler om standarder og små ting, som ingen
alligevel interesserer sig for, og hvor lægerne er glade for, at de står skrevet et sted, så de kan slå det op.
Det er den eneste grund til denne utroligt privilegerede behandling.
Schweiz' chefforhandler, Nora Kronig, henviste i øvrigt til dette i et interview i Neue Zürcher Zeitung i december sidste år og
sagde, at ja, det er kun mindre justeringer, og derfor er det ikke nødvendigt at diskutere dem, at informere
offentligheden og slet ikke at stemme om dem ... befolkningen.
Ja, og jeg vil selvfølgelig vise dig lige nu, at alt andet er tilfældet, alt andet er rigtigt.
Her, denne privilegerede behandling.
Det vigtigste aspekt er, at disse justeringer automatisk træder i kraft tolv måneder efter, at de er blevet vedtaget.
Det er bare tekniske justeringer.
Og for rent administrative eller tekniske justeringer kan det være fint.
Men ikke for justeringer, der har alvorlige indholdsmæssige konsekvenser for os.
Så for at opsummere her, tilpasning af en eksisterende international traktat, simpelthen mere.
WHO's forfatning taler ikke om en egentlig ratifikation, og derfor er vi slet ikke blevet informeret om den.
Og alt, hvad jeg har set indtil nu, spørgsmålene fra parlamentarikere, fra schweiziske
parlamentarikere til Forbundsrådet, inklusive fru Nora Kronig, hvad står der, hvad vil de have?
Der kom slet ikke noget tilbage. Der var intet indhold, ingen reel afklaring fra Forbundsrådet.
Så vi er stadig, som befolkning, uvidende om dette indhold.
Og det er derfor, det er så vigtigt at organisere denne begivenhed.
Nu er der et andet vigtigt punkt at huske på, nemlig at sådanne justeringer kun kan komme til afstemning, hvis
Verdenssundhedsforsamlingen er blevet præsenteret for denne endelige afstemningsversion mindst fire måneder i forvejen.
Så ved en afstemning i slutningen af maj ville det være den endelige version i slutningen af januar 2024.
Men det er ikke tilgængeligt. Vi hører kun, vi forhandler, vi forhandler, vi forhandler
... Så det betyder, at det ville være i strid med WHO's egne spilleregler - det står i artikel 55, stk. 2 i sundhedsregulativet
- det ville være i strid med WHO's egne procedureregler, hvis de ville stemme om det nu i slutningen af maj.
Og derfor skrev Dr. Silvia Behrendt og hendes organisation, Global Health Responsibility Agency, et åbent brev til Tedros,
til generalsekretæren, hvor de beskyldte ham for netop dette og sagde: Du er ansvarlig for, at WHO's procedureregler overholdes.
Man kan ikke tillade, at der stemmes om disse justeringer om et par uger, uden at nogen, en stat, har haft mulighed for at tænke
internt over, hvad disse justeringer egentlig betyder for os.
Så det, vi gør her, er lidt som at læse kaffegrums, for det eneste, vi kan gøre, er at fortolke disse tilpasningsforslag og
indse, at en schweizisk forhandlingsdelegation indtil nu aldrig har sagt, aldrig rigtig har sagt, ja, vi bryder os ikke om disse
tilpasningsforslag, vi vil absolut beskytte menneskerettighederne, Vi ønsker, at der tages hensyn til princippet om magtadskillelse,
vi ønsker, at dette utrolige element af vilkårlig magt, denne overdrevne magt hos WHO, vi ønsker absolut at begrænse den ved
hjælp af en tilsyns- eller kontrolmyndighed, og frem for alt må vi aldrig tillade WHO alene at bestemme, hvilke oplysninger der
er korrekte, og hvilke der er ukorrekte i hele sundhedssektoren.
Det har jeg aldrig hørt fra nogen dommer i Schweiz.
Men det skulle du have sagt, for du ville ikke være enig i det.
Og det er derfor, vi er nødt til at tale om det.
Ja, vurderingskriterierne er meget enkle til at begynde med.
Først og fremmest må vi som borgere spørge, om der overhovedet blev foretaget en effektiv revurdering? Ja eller nej?
Og for det andet: Blev de formelle WHO-retningslinjer fulgt? Ja eller nej?
Og fordi det er et nej, betyder det, at der ikke skal stemmes om det. Så enkelt er det.
Ikke engang via pandemitraktaten, for de er forbundne.
De er meget tæt forbundet med hinanden. Den nye pandemitraktat og tilpasningen af sundhedsforskrifterne er tæt forbundne.
Med andre ord: Hvis man ikke må stemme om det ene, må man heller ikke stemme om det andet, fordi de er logisk forbundne.
Så det betyder, at der ikke er nogen grund til at skynde sig ind i det næste dilemma. Der er slet ingen grund til det.
Vi er nødt til at gennemtvinge et veto her for at gøre vores politikere opmærksomme på netop dette punkt.
Og så har vi i øvrigt et meget velanset og faktisk velfungerende demokrati i Schweiz.
Og det kan man se i mange forordninger. Og for det meste har det ikke fungeret så dårligt tidligere.
Og det ville være for teknisk, hvis jeg skulle udpege det hele nu.
Men for at sige det enkelt, så er alle disse bestemmelser, der fører til eller besvarer spørgsmålet - Har vi som
befolkning lov til at deltage i skabelsen af en lov? - er altid baseret på det samme udgangspunkt.
Nemlig i hvilket omfang en lov eller en international traktat i sidste ende vil gribe ind i vores juridiske
situation, og i hvilket omfang regeringens myndighed til at handle vil blive indskrænket.
og hvor meget indblanding er der i hele magtstrukturen? - Som vores forfatning
definerer det, i arkitekturen med magtadskillelse.
Så jo stærkere denne intervention er, jo stærkere er retten til at have noget at skulle have sagt.
Og det finder vi i forskellige bestemmelser.
Art. 164 er noget større her, som simpelthen siger, at lovgivning altid betyder, at folket skal have noget at skulle have sagt
i det mindste inden for rammerne af det frivillige referendum.
Det afgørende spørgsmål er, om WHO overhovedet vil være i stand til at begrænse
grundlæggende principper i vores forfatning i fremtiden.
Og der er grundlæggende principper.
Hvis du er gået ud af skolen i løbet af de sidste 230 år, så er det ikke gået din næse forbi. Har du?
Så har det ikke undgået din opmærksomhed, at vi i alle vores demokratier forsøger at forhindre magtmisbrug og vilkårlighed så
godt, vi kan, gennem magtdeling, demokratiprincippet, legalitetsprincippet og
beskyttelsen af grundlæggende rettigheder.
Vi har det noget mere præcist i vores forfatning her.
Disse principper er alle meget klart defineret og understøttet af lovbestemte gennemførelsesbestemmelser.
Magtadskillelsen med dens rige retspraksis og legalitetsprincippet har erstattet princippet om vilkårlighed.
Menneskerettighederne skal beskyttes effektivt.
Der må ikke være nogen censur.
Ja, kantonerne er stort set selvstyrende.
Og på deres niveau styrer de sundhedspolitikken selvstændigt.
Og staten skal kunne sætte sine egne prioriteter og ikke få at vide, hvilken virusmutation den skal jagte, før den igen
kan bruge sine penge til skoler eller sine egne hospitaler.
Kort sagt er det en slags kontrolnet, som vi, men især politikerne, juristerne og alle de ansvarlige
beslutningstagere, skal etablere, selvfølgelig ud over de videnskabelige og medicinske kontrolnet.
Men det er objektive kriterier, som vi helt sikkert kan tale om.
Så, og jeg mener, mit credo i alle forelæsningerne er at vise jer, at de mest essentielle søjler i forfatningen
desværre er ved at blive suspenderbare (fradragsberettigede).
Og derfor må vi spørge jer, alle borgere, kære medmennesker, om I overhovedet er enige i, at kompetencer
overdrages til så højt et niveau, uden at I nogensinde får mulighed for at tage dem tilbage.
I en nøddeskal er det, hvad det hele handler om.
Og en obligatorisk folkeafstemning er den tekniske implementering.
Meget kort fortalt har vi disse to kontrakter.
Et simpelt flertal er tilstrækkeligt til at tilpasse sundhedsforordningerne, fordi det angiveligt kun er af teknisk
karakter, mens pandemitraktaten kræver to tredjedeles flertal.
Vi taler om den planlagte afstemning i slutningen af maj, sidste uge i maj, altså om cirka fem uger.
Og så skal tilpasningerne til de internationale sundhedsregler automatisk træde i kraft.
I modsætning hertil kræver den nye traktat en ratifikationsprocedure.
Så hvad er det grove indhold?
Jeg kan kun forklare det grove indhold så tilfældigt, men det er en kæmpe forretning.
En rigtig pandemi-industri er ved at blive etableret her.
Det er meget velgennemtænkt.
Så hvis du selv læser det, vil du forstå det.
Det starter her under titlen, det er blevet sagt, at det værste, der kunne ske for os under Covid, var, at vi
ikke kunne give alle den samme mængde vaccine på samme tid.
Distributiv retfærdighed har ikke virket.
Begrebet egenkapital blev skabt til dette formål.
Aequity skal forestille at være fordelingsmæssig retfærdighed.
Og de sagde, at det var så slemt, at det var så farligt, at mange flere millioner mennesker kunne være døde, og at vi
er nødt til at give WHO myndighed til at beslutte det. Okay, det her er de produkter, der bliver produceret.
Så vi taler om vacciner, mRNA-baserede vacciner, diagnostiske midler, alle former for pandemiprodukter i almindelighed.
WHO bør have lov til at afgøre alt dette.
Landene skal give WHO en kvasi-opgørelse, en permanent online-opgørelse, så WHO kan tjekke, okay, Schweiz
skal levere lidt mere, ellers skal der leveres til Afrika.
Og afrikanerne har lidt mindre, de har brug for lidt mere støtte.
Dette er skjult i udtrykket Aequity.
Så skal staterne - og det er meget, meget, virkelig, hvordan skal jeg sige det, tydeligt genkendeligt i den
nye epidemilov - de skal permanent overvåge miljøet.
Mulige patogener kan ligge i dvale overalt, de kan ligge i dvale i mennesker, de kan ligge i dvale i miljøet, de kan
ligge i dvale i spildevand, de kan ligge i dvale i dyreverdenen.
Og der er faktisk den abstruse bestemmelse i den foreslåede ændring af epidemiloven:
Forbundsrådet bør have lov til at forpligte alle institutioner til at teste spildevand for patogener.
Dette gøres ved hjælp af den genomiske sekventeringsmetode.
Så på en eller anden måde går man ned på det nukleare niveau og forsøger at forfalske beviser for en trussel med en PCR-test fra
spildevand - igen ved at læse kaffegrums - på grundlag af hvilken forbundsrådet så skal
have lov til at erklære undtagelsestilstand.
Det er princippet om vilkårlighed.
Og det får mig til at gyse som jurist, fordi jeg generelt afskyr vilkårlighed og endnu mere som grundlag for nødret.
Det må ikke ske.
Så det er virkelig en næsten psykotisk forpligtelse at overvåge alt spildevand permanent og uden nogen form for inddæmning.
Det hele sejler under titlen One Health.
Planetens overordnede sundhed - alt hænger sammen - dyr, mennesker, miljøet, jorden, og det går så langt som til
klimaforandringer, selv klimaforandringer, selv CO2-indholdet bør have lov til at give anledning til en undtagelsestilstand.
Og det hele skal udveksles, resultaterne, de fundne patogener, i en international database.
Du kan se det der. Og her kommer det.
Nu skal der forskes og udvikles.
Med andre ord, forskning og udvikling i mulige patogener, der kan blive mere alvorlige.
Dette er gain-of-function. (Udtrykket gain of function beskriver, hvordan organismer får nye funktioner gennem genetiske
modifikationer). Det er her, den kunstige forværring af patogener skjules som en del af den nye pandemitraktat.
Så det er her, og som vi ved, har Covid-19 ifølge forskellige forskere forskellige indikationer på, at
Covid-19 ikke kunne findes i naturen eller ikke kunne være opstået - Covid-19 som et SARS-CoV-2-patogen.
Kort sagt opfordres staterne til selv at bidrage til forværringen af disse patogener.
Og så er der den berømte DCX-liste.
Det er så at sige det bedste gæt. Altså et gæt på, hvilket patogen der kan slå til næste gang.
Pandemiprodukter stilles allerede til rådighed på grundlag af dette patogen, vacciner under titlen Emergency Use Listing.
Og alle stater bør oprette nødtilladelser. Mine damer og herrer, vi har endnu ikke haft nødtilladelser i formel forstand.
Vi havde stadig visse minimumshindringer i alle vores lande i Europa og i Schweiz.
Men under betegnelsen nødtilladelse, som det er tilfældet i USA, behøver kun én kompetent myndighed at erklære en nødsituation.
Og så er der ikke brug for mere forskning i effekt eller sikkerhed.
Ikke noget som helst, for det er en nødsituation.
Det er den militære idé bag.
Kort sagt er der tale om en enorm økonomisk cyklus, som eksisterer uafhængigt af et krisescenarie.
Og herudover er der sundhedsbestemmelserne, som sætter fokus på det hele - sat i fokus af erklæringen om undtagelsestilstand,
Public Health Emergencies of International Concern.
Som jeg sagde, kan Verdenssundhedsdirektøren erklære denne nødsituation af en hvilken som helst grund i fremtiden.
Og vores forventning ville være præcis det modsatte.
Vi har set den globale sundhedskrise vare i tre år og tre måneder.
Så den logiske konsekvens ville være, at en sådan uberettiget undtagelsestilstand kan afsluttes,
at den kan revideres og så videre og så videre.
Det modsatte er tilfældet.
Og så følger den anden efter.
Du vil se ordet Infodemics i midten af begge kontrakter.
Infodemics er et meget afgørende middel til dominans - må jeg konkludere - et meget afgørende middel til dominans af WHO.
Men se, en international organisation, der ikke kun i disse traktater, men også alle andre steder på sin hjemmeside - du
kan google WHO og derefter Infodemics - alle steder, stort set overalt, har signaturen, at vi alene kan bestemme sandheden.
Vi har lov til at sige, hvilke stoffer der er effektive, og vi har lov til at sige, hvor længe undtagelsestilstanden skal vare.
Det er ren og skær vilkårlighed. Dette er Ludvig XIV.
Dette er før den franske revolution, et enevældigt styre.
Det er på ingen måde foreneligt med vores forfatning.
Og det finder du i begge kontrakter, og du finder det også andre steder på hjemmesiden.
Og det alene, dette dogme om at få lov til selv at definere sandheden og udøve eller udløse censur, det alene er allerede en
massiv krænkelse af det grundlæggende princip, som vi har brug for i ethvert demokrati, nemlig mod fri mening og fri information.
Og hvis du fjerner den frie mening og den frie information, så har du ikke fri videnskab, du har
ikke fair retfærdighed, og du har ikke demokrati.
Og det må aldrig få lov til at ske.
Ja, så jeg ville først og fremmest give dig det rigtige perspektiv.
For du ved, med alle disse kontraktbestemmelser tager det to timer, og i sidste ende er det mest
sandsynligt, at ikke-juristen bliver forvirret.
Men nu har du de væsentlige målekriterier, som også kan hjælpe dig i diskussioner, og som gør dig i stand til at
sige: Stop, først og fremmest skal der ske en revurdering!
Og for det andet skal WHO's egne spilleregler overholdes.
Og for det tredje er WHO ifølge sine egne målsætninger slet ikke autoriseret til at forårsage skade.
Og for det fjerde kan du se de andre præsentationer af Philipp Kruse.
Her er de andre detaljer.
Jeg er ked af, at jeg ikke nåede hele vejen igennem, og mange tak.
Mange tak, Philipp.
Altid meget informativ.