QS Crize existențiale țin populația lumii în suspans.
Criza financiară iminentă este, de asemenea, pe buzele mai tuturor.
Mulți se află deja într-o stare de șoc, deoarece lumea a fost deja zguduită de o serie de
prăbușiri financiare, cum ar fi Black Friday din 1929 sau falimentul din 2008.
De fiecare dată, oamenii și-au pierdut bunurile.
Iar acum, cea mai mare și mai gravă prăbușire este pe cale să aibă loc.
Muntele gigantic de datorii pe care stau aproape toate țările din lume nu este de bun augur.
Dar de ce există totuși prăbușiri financiare globale?
Și de ce ar putea următoarea să fie cea mai mare și mai gravă?
Care sunt mai exact consecințele? Care sunt cauzele?
Cine este cel mai afectat? Cine beneficiază?
Are aceasta vreo legătură cu Marea Resetare?
Încotro se îndreaptă? Se mai poate opri?
Astfel de întrebări sunt analizate în această emisiune.
O bulă gigantică a datoriilor explodează - parte a marii resetări
Înființarea Sistemului Federal de Rezerve FED în 1913 în SUA, ca sistem bancar privat, a dus la crearea
unui cartel bancar care funcționează la nivel mondial.
Monopolul creării banilor a ajuns prin lege în mâinile câtorva bancheri de pe Wall Street.
Instalarea BRI (1930), precum și a FMI și a Băncii Mondiale (1944), ambele organizații speciale
ale ONU, au asigurat o nouă extindere a puterii.
Acordă împrumuturi gigantice din senin, sub formă de bani fiduciari, și duc națiuni
întregi la ruină cu cererile lor de rambursare.
Cu ajutorul Agendei 2030 a ONU, această dezvoltare este în sfârșit impulsionată.
Aceasta cere statelor sale membre să cheltuiască miliarde de dolari pentru a face
față crizelor orchestrate la nivel global.
Potrivit expertului economic Ernst Wolff, această bulă gigantică a datoriilor, umflată în mod artificial,
e mult mai mare decât suma tuturor resurselor globale, a infrastructurii, a resurselor naturale etc.
Prin urmare, aceasta nu poate fi niciodată anulată.
Spargerea acestei bule a datoriilor, care a fost pregătită din timp și deliberat, este menită să anunțe
o reorganizare globală completă, Marea Resetare:
Acest lucru prevede exproprierea completă și lipsirea de drepturi, chiar înrobirea
cetățenilor sub conducerea oligarhilor financiari.
Marea resetare și Agenda 2030 Marea resetare este numele agendei WEF și a organizațiilor
neguvernamentale asociate, așa-numitele ONG-uri, de a prelua puterea mondială.
ONG-urile sunt controlate de oligarhi financiari.
Acestea controlează băncile centrale, care au dominat sistemul monetar timp de peste 100 de ani.
Prin intermediul managerilor lor de active, cum ar fi Black Rock și Vanguard, aceștia adună averi uriașe,
precum și aur, grupuri industriale, gaze, petrol, materii prime, terenuri și infrastructură publică.
Ei corup cei mai importanți factori de decizie politică, industrială, militară și judiciară din lume și îi leagă
de guvernele lor din umbră, cum ar fi Grupul Bilderberg, Consiliul pentru Relații
Externe, reuniunile WEF de la Davos și altele.
Acest cerc are Agenda 2030 a WEF și a ONU, implementată prin legi care determină soarta
prin intermediul unor politicieni obedienți.
Acestea, la rândul lor, conduc la exproprierea popoarelor prin taxe ruinătoare și cereri de împărțire
a poverii, precum și la sclavia totală a tuturor popoarelor prin intermediul banilor digitali
programabili, controlul asupra alimentelor, energiei și sănătății și prin
intermediul tehnologiilor de supraveghere.
Cine ar fi afectat de spargerea bulei datoriilor - cine ar beneficia?
În 2005, a avut loc o modificare a legii falimentului în Statele Unite.
De atunci, activele clienților nu mai pot fi recuperate, nici măcar în caz de fraudă bancară.
Toate activele sunt transferate la masa falimentului.
Totuși, această modificare legislativă nu îi afectează pe toți creditorii, și anume nu pe cei
câțiva privilegiați, și anume creditorii asigurați.
Acestea sunt băncile fondatoare ale FED și filialele acestora, inclusiv J.P.Morgan Bank.
De exemplu, atunci când Lehman Brothers s-a prăbușit în 2008, doar băncii J.P.Morgan i-au
fost returnate activele - în ciuda tranzacțiilor financiare frauduloase.
Judecătorul de la acea vreme a declarat în mod expres că J.P. Morgan făcea parte din grupul protejat.
Asta arată clar că, în spatele populației, legislația a fost modificată, încât clanul din jurul FED să
supraviețuiască oricărei prăbușiri bancare, în timp ce toți ceilalți își vor pierde toate activele.
Moneda falsă - cum a apărut bula datoriilor La 23 decembrie 1913, Federal Reserve Act a
introdus în SUA sistemul bancar central privat FED.
Acesta a devenit un model pentru înființarea băncilor centrale și a băncilor centrale mondiale.
FED este un cartel al marilor bănci care deține monopolul asupra creării banilor.
Banii sunt creați din nimic, sub formă de credit, prin simple tranzacții contabile.
Acest principiu al banilor fiduciari, deci crearea banilor din nimic, permite băncilor
afiliate să înmulțească la fel banii nou creați.
- Totuși, se percep dobânzi și dobânzi compuse până la rambursarea integrală a acestor împrumuturi de aer.
Datorită monopolului de creare a banilor, banii necesari pentru acest lucru trebuie să
fie obținuți de la FED și de la filialele sale sub forma unor împrumuturi mereu noi.
Acești bani împrumutați cu dobândă și dobândă compusă crează o bulă gigantică a datoriilor.
Rezultatul: în timp ce cantitatea de bunuri din lume s-a cvadruplat în ultimii 30 de ani,
cantitatea de bani a crescut de patruzeci de ori. FED - sistemul financiar incredibil de impertinent
De la introducerea FED în 1913, bancherii privați au putut, prin lege, să acorde împrumuturi
fără rezerve sau garanții, ca o simplă tranzacție contabilă, creând astfel bani din nimic.
Clienții băncilor, pe de altă parte, trebuie să își depună activele ca garanție pentru acești bani de
împrumut fără valoare și - până la rambursarea integrală a împrumutului - să
plătească chiar și dobânzi și dobânzi compuse.
Și în fiecare caz, adică rambursarea și dobânda, cu active reale.
În cazul SUA, 1 trilion de dolari pe an trebuie să fie plătiți acum bancherilor pentru nimic de
către stat și, prin urmare, de către cetățeni.
Cu această șmecherie a banilor fiduciari, marile bănci au reușit să acapareze
practic întreaga bogăție națională a SUA.
Magnatul industriei auto Henry Ford a spus în urmă cu aproximativ 100 de ani: Dacă oamenii
ar înțelege sistemul monetar, am avea o revoluție până mâine dimineață.
Cine sunt părinții fondatori ai FED?
Paul Moritz Warburg, împreună cu John D. Rockefeller și Nelson Aldrich, este considerat principalul inițiator
al băncii centrale americane FED, fondată în 1913.
Familia Warburg e considerată a doua cea mai importantă familie de
bancheri din lume, după familia Rothschild.
În 1798, Bankhaus Warburg a fost fondată la Hamburg de către cei doi frați Moses-Marcus și Gerson
Warburg, cam în aceeași perioadă cu banca Rothschild.
În 1814, familia Warburg a devenit unul dintre primii parteneri de afaceri ai lui Rothschild la Londra.
Moritz Warburg și-a completat pregătirea la Rothschild în Italia și la Paris.
Fiul său, Max Warburg, și-a făcut o parte din ucenicie la New Court, sediul londonez al familiei Rothschild.
Câțiva ani mai târziu, în 1910, Nelson Aldrich și directori de bănci de la J.P. Morgan, Rockefeller și
Kuhn&Loeb s-au retras timp de zece zile la o întâlnire ultrasecretă pe
insula Jekyll din statul american Georgia.
Nelson a fost un politician de rang înalt și, în același timp, partener al băncii de investiții
J.P. Morgan și, de asemenea, socrul bogatului magnat al petrolului John D. Rockefeller Jr.
-- Printre directorii care au participat la Jekyll Island se numărau Frank Vanderlip, președintele
National City Bank of New York, care era asociat cu Rockefeller; Henry Davison, partener senior al J.P.
Morgan Company; Charles Norton, președintele First National Bank of New York; și Andrew
Piatt, un economist important de la Harvard.
Paul Moritz Warburg de la Kuhn, Loeb & Co a prezidat reuniunea și a scris ciorna a ceea ce avea să fie
cunoscut drept Planul Aldrich, un plan de reorganizare a sistemului bancar și monetar, piatra
de temelie a ceea ce avea să devină mai târziu Sistemul Rezervei Federale.
Moșia de la țară unde se întâlniseră aparținea celui considerat la acea vreme un păianjen
în pânza industriei financiare: John P. Morgan.
--Secretul a fost, prin urmare, necesar pentru a iniția cu succes această mișcare unică împotriva poporului
american, a democrației și a marii finanțe concurente.
La fel de viclean și de secret cum a fost elaborat planul, cu trei ani mai tîrziu s-a adoptat amendamentul
la lege, la 23 decembrie 1913, cu o zi înainte de Ajunul Crăciunului, de către
Congresul decimat, cu 43 de voturi la 25.
Woodrow Wilson, noul președinte ales al SUA, a semnat în aceeași zi Legea privind Rezervele
Federale, înființând astfel banca centrală a SUA, FED.
Dreptul Statelor Unite de a crea bani și putere globală pentru următorul secol a fost transferat
către opt familii, printre care Warburg, Rockefeller și Morgan și băncile lor private.
Paul Moritz Warburg a devenit membru al primului Consiliu de supraveghere din istoria FED.
În timpul Primului Război Mondial, el a fost numit vicepreședinte al
Consiliului de supraveghere al Rezervei Federale.
Ca membru al personalului consultativ, Warburg a rămas asociat cu banca centrală a SUA până în 1926.
În 1921, Paul Moritz Warburg a devenit, de asemenea, președintele fondator al Consiliului pentru Relații
Externe (CFR), o platformă organizată în mod privat pentru operațiuni de influență
internațională care funcționa în secret.
El a fost șef al consiliului de administrație al CFR până la moartea sa, în 1932.
Colonelul Elisha Garrison, prieten al președinților americani Roosevelt și Wilson, l-a descris pe Warburg
ca fiind forța motrice din spatele creării FED, dar l-a etichetat în mod clar pe baronul
Alfred Rothschild din Londra ca fiind creierul.
Dinastia Rothschild dorea de mai multe ori să instaleze o bancă centrală sub controlul său în SUA.
Realitatea este că, în 1910, Statele Unite erau practic conduse din Anglia și continuă să fie și astăzi.
Cele mai mari zece holdinguri bancare din Statele Unite se află în mâinile unor
bănci, care au toate sucursale la Londra.
Acestea sunt J.P. Morgan Company, Brown Brothers Harriman, Warburg, Kuhn Loeb și Henry Schroder.
Cu toții au legături strânse cu Casa Rothschild, mai ales prin controlul Rothschild asupra piețelor monetare
internaționale prin manipularea prețului aurului.
În fiecare zi, prețul mondial al aurului este stabilit în biroul din Londra al N.M. Rothschild and Company.
Care a fost natura părinților fondatori ai FED? Nelson W. Aldrich a fost membru al
francmasonilor; printre altele, a fost administrator al Marii Loji din Rhode Island.
Dolarul american este unitatea monetară oficială a Statelor Unite.
Bancnota de un dolar este în circulație în forma actuală din 1935.
O privire mai atentă relevă câteva fapte uimitoare.
Una dintre cele două inscripții de pe reversul bancnotei de 1 dolar este Novus ordo seclorum.
Aceasta este pe latină și înseamnă o nouă ordine a veacurilor.
Deasupra se află Ochiul Providenței deasupra unei piramide zidite incomplet din cărămidă.
De fapt, așa-numitul Ochi al Providenței este și astăzi un simbol central în lojile masonice.
Piramida egipteană zidită din cărămidă este o referință la societatea secretă Illuminati.
Piramida a fost adăugată la bancnota de un dolar în 1935, sub conducerea
președintelui Franklin D. Roosevelt.
Roosevelt a fost un membru foarte activ al francmasonilor și a primit numeroase delegații
masonice la Casa Albă în timpul anilor prezidențiali.
Cifra romană MDCCLXXVI de pe treapta inferioară a piramidei neterminate de pe
bancnota de 1 dolar reprezintă anul 1776.
Cu toate astea, nu onorează anul Declarației de Independență a SUA, ci anul fondării
Ordinului masonic Illuminati de către Adam Weishaupt în Ingolstadt, în 1776.
Simbolul societății secrete este bufnița Minervei.
În mod interesant, o bufniță albă și minusculă iese la iveală din spatele cifrei ONE din
colțul din dreapta al feței bancnotei de 1 dolar.
Firea de tragere de sfori a francmasoneriei a ieșit la iveală la scurt timp după înființarea sa.
În timpul Primului Război Mondial, FED a sprijinit marile bănci în acordarea de
împrumuturi diferitelor națiuni beligerante.
Astfel, ei au devenit permanent dependenți de înalta finanță americană, ceea ce i-a făcut pe aceștia
adevărații câștigători ai Primului Război Mondial.
În cel de-al Doilea Război Mondial, dolarul american a fost declarat monedă de rezervă mondială.
Aceasta a conferit FED supremația asupra tuturor băncilor centrale și a făcut-o adevăratul
câștigător al celui de-al Doilea Război Mondial.
Fundația FED prin legătura cu politica
Dintotdeauna, oamenii s-au căsătorit cu scopul de a acumula bogăție și putere - așa cum a fost cazul când
John D. Rockefeller Jr, singurul fiu al lui John D. Rockefeller Sen. și cel mai bogat om din
America, s-a căsătorit cu Abby Aldrich, singura fiică a lui Nelson Aldrich, în toamna anului 1901.
El era liderul majorității republicane din Senatul SUA, fără a cărui aprobare
nu putea fi adoptată nicio lege federală.
Era atât de puternic încât presa l-a numit managerul general al națiunii.
Această căsătorie, o fuziune perfectă din punct de vedere strategic între bani și politică, a
pus bazele politice pentru introducerea legală a Băncii Federale de Rezervă în 1913.
Ce legătură are FED cu scufundarea Titanicului?
Proprietarul White Star Line, o flotă de nave, și deci mai târziu și al Titanicului, a fost J. P. Morgan,
co-fondatorul/directorul central al FED, din 1902.
Fie că era vorba de rețeaua de căi ferate, de electricitate, de cărbune sau
de telegraf, el avea un rol în toate.
Doar că nu a avut acces la oțelul lui Carnegie și la petrolul lui Rockefeller.
Era atât de puternic, fiind singurul american care se bucura de încrederea
finanțiștilor din Londra, Paris și Berlin.
Bank Morgan & Company, cu sediul pe Wall Street 23, a fost cheia revoluției
industriale din SUA în jurul anului 1900.
A fost creditor, acționar și - la acea vreme - banca centrală neoficială a Statelor Unite.
J. P. Morgan făcea parte dintr-un cerc de bancheri criminali care doreau să
înființeze Sistemul Federal de Rezerve (FED) în SUA.
La bordul călătoriei inaugurale a vasului său de lux Titanic se aflau oameni foarte influenți și bogați, cum
ar fi Benjamin Guggenheim, Isidor Straus și alți mari industriași și bancheri, dar mai ales John Jacob Astor.
El era pe atunci unul dintre cei mai bogați oameni din lume.
Acest grup influent a vrut să împiedice FED și să zădărnicească astfel planurile strategice
globale pe termen lung ale oligarhilor financiari.
Prin urmare, Astor și cercul său trebuiau să fie eliminați discret.
Când J.P. Morgan a provocat în mod deliberat scufundarea Titanicului, echipajul acestuia i-a împiedicat
cu forța pe Astor și pe aliații lor să se salveze.
Moartea ei în 1912 a marcat sfârșitul rezistenței la înființarea FED prin
scufundarea deliberată a Titanicului.
J.P. Morgan și-a anulat participarea la călătorie în ultimul moment și,
prevăzător, nu s-a îmbarcat pe Titanic.
Cale de ieșire din îndatorarea totală a națiunilor:
Datoria de credit în bani-Fiat se transformă în neant prin tăierea datoriilor
Potrivit lui David Webb, specialistul în finanțe, prăbușirea financiară care se apropie este ca un joc de
Monopoly în care toate piesele de pe tablă și toți banii sunt aduși înapoi
la bancă de către principalii oligarhi.
Apoi acești domni de sus spun: "Să începem un nou joc".
Începem de la bază, unde noi avem totul și voi nu aveți nimic.
Vreți să împrumutați ceva de la noi?
Dar națiunile care se îneacă în prezent în datorii nu trebuie să meargă atât de departe.
Căci există o cale de ieșire.
Narațiunea oligarhilor financiari de vârf trebuie înlocuită cu noul limbaj global al națiunilor, și
anume: "Acum vine reducerea datoriei globale pentru toate națiunile care au căzut în plasa
banilor fiduciari, care nu mai au niciun credit.
Cu alte cuvinte, anularea datoriei tuturor statelor naționale care au fost maltratate, jefuite și efectiv
expropriate de FMI, Banca Mondială și băncile centrale, precum și returnarea tuturor resurselor confiscate.
Căci, așa cum creditul a fost creat din nimic, și datoriile de credit trebuie să dispară înapoi în nimic.
Concluzie Oligarhia financiară globală este la fel de înspăimântătoare ca și
domnia de teroare a Vrăjitorului din Oz.
Cu alte cuvinte, el se umflă în pene amenințător și îi îngrozește pe oameni, dar - dacă te uiți
în spatele cortinei - nu este nimic în spatele ei.
Împrejurările cu francmasoneria, scufundarea Titanicului, sistemul financiar impertinent
etc. arată că principiul de funcționare al oligarhilor financiari este înșelăciunea și minciuna.
Acesta trăiește exclusiv din participarea celor creduli și în căutare de profit.
Fără cei care le urmează, domnia de teroare a oligarhiei financiare globale se
prăbușește ca un castel de cărți de joc.
Prin urmare, expunerea și distribuirea acestui material, precum și crearea de rețele și nesupunerea
civilă în solidaritate sunt soluții eficiente. QSt