Švicarski parlament je 29. septembra 2023 sprejel "Enotni odlok o spremembah za varno oskrbo z električno energijo
iz obnovljivih virov energije", ki naj bi okrepil varnost oskrbe z električno energijo pozimi.
Ta zakon je znan pod imenom "Shell Decree" ali na kratko "Electricity Act".
To naj bi omogočilo večjo proizvodnjo električne energije iz sončnih, vetrnih in hidroelektrarn v Švici.
Novi zakon bo švicarskemu zveznemu svetu omogočil, da določi, kdaj, kje in koliko elektrarn
na obnovljive vire energije se lahko zgradi.
Različne organizacije, kot so "Zveza za naravo in pokrajino Švice", združenje "Svobodna pokrajina Švice" in
"Fundacija Franz Weber". so januarja 2024 razpisale referendum proti novemu zveznemu zakonu in predložile 63 184 podpisov.
O spornem zakonu bodo švicarski volivci glasovali 9. junija 2024.
Glavni argument zagovornikov novega zakona o električni energiji je, da je potreben za preprečitev
nevarnosti pomanjkanja električne energije v Švici.
Združenje "Aufrecht Schweiz" v zvezi s tem govori o izmišljeni energetski krizi.
"Aufrecht Schweiz" je državljansko gibanje, ki želi z neodvisnimi kandidati vplivati na švicarsko politiko.
V svojem sporočilu za medije "Pomanjkanje električne energije v Švici? Nikakor!"" iz jeseni 2022 sta
računalničar iz podjetja za električno energijo in elektroinženir, oba upokojena, zapisala naslednje:
"Zvezni urad za energetiko z izvajanjem strategije strahu, ki jo spodbujajo lobiji, hitro in neposredno koristi plinskim
in naftnim podjetjem ter trgovcem z električno energijo.
(...) Ko nam zvezna vlada pravi, naj varčujemo z električno energijo, to ni zato, ker je imamo premalo, temveč zato,
ker smo v trgovini z električno energijo preveč poceni.
Vsak kilovat, ki ga prihranimo, koristi energetskim podjetjem, saj lahko prihranjeno električno
energijo v Švici prodajajo v tujino po veliko višji ceni."
Združenje dobaviteljev električne energije Aargau (krajše VAS) je v izjavi poudarilo, da bi bilo treba zaradi splošnega
odloka v celoti preurediti električno infrastrukturo v državi.
Do zdaj je bila električna energija vsem končnim porabnikom dobavljena po logično preverjenem
načelu večinoma centraliziranih velikih elektrarn.
Distribucijska infrastruktura pa naj bi bila zdaj urejena decentralizirano, poleg tega pa naj bi bila
celovita, brez napak in sposobna komunicirati z vsemi.
Po podatkih VAS so kvalificirane napovedi za potrebno predelavo in razširitev omrežij samo v Švici
ocenjene na približno 100 milijard švicarskih frankov.
To dodatno storitev morajo plačati predvsem neprivilegirani potrošniki in najemniki, ki nimajo možnosti samooskrbe.
Kot se pogosto dogaja z novimi zakoni, se dobički in subvencije privatizirajo za peščico, medtem ko
stroške in tveganja delijo preostali prebivalci.
- Toliko o združenju dobaviteljev električne energije iz Aargaua.
Različni odbori NO so novemu zakonu o električni energiji očitali tudi, da postavlja pod vprašaj temeljna načela
varstva narave in krajine, ki so jih švicarski volivci skozi desetletja zapisali v zvezno ustavo.
Na primer, za gradnjo vetrnih elektrarn se zdaj lahko izsekajo gozdovi ali pa se v zaščitenih pokrajinah gradijo veliki vetrni
in sončni parki, čeprav se s tem uničijo dragoceni biotopi.
Nič ne bi oviralo gradnje velikih sončnih parkov v švicarskih Alpah.
Številne alpske pašnike bi lahko prekrili z jeklenimi konstrukcijami in solarnimi napravami.
Elias Vogt, predsednik združenja "Svobodna pokrajina Švica", je v pogovoru za neodvisno televizijo HOCH2.TV pojasnil,
kaj pomeni ta zakon in zakaj priporoča njegovo zavrnitev.
Naslov političnega pogovornega programa je: "Odlok o lupini je subvencionirano uničevanje narave".
V intervjuju Vogt med drugim obravnava naslednje kritične točke novega zakona o električni energiji:
- Demokratično soodločanje in pravica do ugovora sta ogrožena
- V novem zakonu o električni energiji ima proizvodnja električne energije prednost pred varstvom narave
- Možna je naravna škoda "po zakonu"
- Omadeževanje Alp: proizvodnja električne energije ima prednost pred turizmom
Elias Vogt se sklicuje na kritiko odvetnika prof. dr. Alaina Griffla, da sporni splošni odlok krši švicarsko zvezno ustavo.
Proizvodnja energije mora biti na primer zadostna, varna, gospodarna in okolju prijazna.
Vendar je treba merila okoljske združljivosti in zanesljivosti oskrbe z električno energijo obravnavati enako.
Z novim zakonom o električni energiji to ne bo več veljalo.
Očitno je bil v švicarskem parlamentu pod velikim pritiskom sprejet zakon, ki ni v
skladu z ustavo in omejuje demokratične pravice.
Zaradi strahu pred domnevnim pomanjkanjem električne energije pozimi je Parlament začel ukrepati po hitrem postopku.
Dragi švicarski volivci: Ali si tudi vi ne želite ukinitve temeljnih demokratičnih pravic in iznakaženja švicarske
pokrajine pod krinko spodbujanja obnovljivih virov energije?
Nato 9. junija v volilno skrinjico vpišite "NE" "splošnemu odloku".
Oglejte si polurni intervju Dr. Philippa Guta z Eliasom Vogtom, predsednikom združenja "Svobodna krajina
Švica", v oddaji Polit-Talk neodvisne televizije HOCH2.TV.
Intervju
[Dr. Philipp Gut: Spoštovani gledalci, dobrodošli v politični pogovorni oddaji na HOCH2.TV.
Veste, veste, ta oddaja je vedno neposredna, vedno iskrena, vedno zavezana resnici in
vedno z zanimivimi gosti, ki imajo kaj povedati.
Danes bi rad pozdravil Eliasa Vogta, predsednika združenja "Svobodna pokrajina Švica", novo politično
osebnost v Švici, če lahko tako rečem, ki je že nekaj spremenila in bo to zagotovo storila še naprej.
Lepo vas je videti v programu.
Hvala lepa, gospod Gut, za povabilo.
Tudi jaz sem vesel, da sem tukaj.
Pred kratkim ste uspešno izvedli referendum z drugimi organizacijami.
Za gledalce v Nemčiji in Avstriji: V Švici lahko nasprotujete parlamentarnim zakonom in o njih zahtevate referendum.
To ste dosegli, potrebujemo pa vsaj 50.000 podpisov.
Gre za tako imenovani splošni odlok, katerega cilj je spodbujati obnovljive vire energije.
Ali lahko, preden začnemo kritizirati to nalogo, poveste, kaj je pravzaprav namen tega zakona?
Kaj je sploh ta tako imenovani splošni odlok?
Mantelerlass je tako rekoč revizija različnih zakonov v enem plašču, od tod tudi izraz.
Na eni strani je treba revidirati Energetski zakon, na drugi strani Zakon o oskrbi z električno energijo in na
tretji strani Zakon o prostorskem načrtovanju, pri čemer je treba te tri zakone revidirati v celoti.
Glavni cilj je pravzaprav obsežna širitev vetrne in sončne energije v Švici.
pa tudi gradnjo 16 velikih hidroelektrarn.
Vsi ti vidiki, povezani z obnovljivimi viri energije, so za to širitev urejeni v celotnem paketu.
Prav to se skriva za izrazom "Mantelerlass".
To je pravzaprav, ta plašč je nekakšen super zakon, ki vsebuje različne spremembe zakona, kajne?
Točno tako. In vsebuje tudi veliko odprtih točk.
To pomeni, da lahko zvezni svet, ki je v našem primeru vlada, posamezne podrobnosti ureja na ravni uredbe.
V številnih podrobnostih se stvari zares odvijajo.
Zvezni svet lahko na primer skrajša postopke izdaje dovoljenj.
In ker tudi v Švici velja načelo občinske avtonomije, kar pomeni, da lahko prebivalci v Švici neposredno
odločajo o prostorskem načrtovanju v svojem kraju, v občini.
Če zvezni svet to skrajša, lahko preprosto reče, da te občine nimajo več pravice odločanja, in tako neposredno
odpravi neposredno demokracijo in referendume v občini.
Da, vrnili se bomo h kritičnim točkam.
Morda najprej malo o vrstnem redu razlage.
V zvezi s tem imam še eno vprašanje.
Referenduma niste sprožili sami.
Kdo je bil še partner?
Katere organizacije stojijo za tem?
Najprej je torej zasebnik pravkar sprejel ukrep, referendum.
Pierre-Alain Bruchez, nekdanji finančni strokovnjak, uslužbenec zvezne vlade, ki je zdaj
upokojen in se je vprašal: "Kaj je v tem odloku?
Ugotovil je, da lahko s tem zakonom v Alpah zgradimo ogromne sončne parke.
Nato je 10. oktobra lani nastopil pred mediji in dejal, da pozivam k referendumu.
Nekaj dni pozneje se je v medijih pojavila tudi znana fundacija "Fondation Franz Weber" in dejala, da tudi mi
organiziramo referendum, da tako rekoč podpiramo protiukrepe.
In potem se je to zgodilo razmeroma hitro.
Potem smo se tudi mi iz organizacije "Svobodna pokrajina Švica" želeli postaviti po robu, zato
smo se tako rekoč pridružili gospodu Bruchezu.
Spodbudili smo našo člansko organizacijo, da prav tako zbira podpise.
Na koncu je bilo med božičem in novim letom zbranih 63.000 podpisov, ki so jih prispevale številne male
in velike organizacije za varstvo okolja in zdravja.
Zdaj pa morda nekaj besed o vaši organizaciji "Svobodna krajinska švicarska organizacija".
Kaj točno je to? Kakšni so vaši cilji?
"Freie Landschaft Schweiz" je dejansko krovna organizacija kritikov vetrne energije v Švici.
Imamo približno 50 klubov članov in osem kantonalnih sekcij.
Lahko je v Thurgauu, lahko je v Vaudu, lahko je kjer koli v Švici.
Vsi se zavzemajo za ohranjanje narave v Švici v zvezi z vetrnimi elektrarnami.
Vendar je neposredna demokracija, kot sem že pojasnil, tudi osrednja točka splošnega odloka, zato se odločno
zavzemamo za ohranitev varstva narave in neposredne demokracije.
Da, poskušajmo ta problem nekoliko bolj razvejati in se ga lotiti bolj sistematično.
V tem splošnem odloku, v tem superzakonu, v tem superzakonu so določeni cilji za širitev obnovljivih virov energije.
Z drugimi besedami, politiki pravzaprav pravijo, do kdaj mora biti delež sončne ali vetrne energije tako in tako visok.
Kako ocenjujete te politične cilje? Ali so realistični?
Ali je sploh smiselno, da politiki sprejemajo takšne predpise? Kako to presojate?
V splošnem odloku je precej nejasno navedeno, da bi morali do leta 2050 iz sončne in vetrne energije proizvesti približno
45 teravatnih ur dodatne električne energije v celotnem letu.
Švica trenutno porabi približno 60 teravatnih ur.
To je torej ogromen znesek, ki ga je treba dodati.
In kot sem že dejal, še vedno ni jasno, katera tehnologija bo proizvedla toliko električne energije.
To pomeni, da lahko zvezni svet zdaj reče, da potrebujemo toliko sončnih kolektorjev in toliko vetrnih turbin.
Osebno domnevam, da želi uresničiti približno 1 500 vetrnih turbin in več sto kvadratnih kilometrov sončnih kolektorjev.
Kje naj bi bile nameščene, na strehah ali v naravi, je prav tako odvisno od zveznega sveta.
V že tako gosto naseljeni Švici obstaja nevarnost obsežnega poseganja v okolje.
Gre za ogromno količino električne energije, ki se proizvede čez dan, nato pa se proizvaja neredno, ko piha veter.
Celoten sistem, ta super zakon, pa premalo ureja podrobnosti.
Zato je dobro, da si postavimo cilje - proizvesti želimo dodatnih 45 teravatnih ur.
Toda ali je to realno, bogovi vedo, nihče ne ve.
Zato smo kritični do zakona tudi v tem pogledu.
Druga točka - še vedno smo v procesu razčlenjevanja, katera različna področja so dejansko vključena - so subvencije.
Močno je treba spodbujati obnovljive vire energije.
Kako je to videti?
Leta 2017 smo že sprejeli nov energetski zakon.
To je zdaj tako rekoč druga faza tega splošnega odloka.
Takrat je bilo rečeno, da od leta 2022 ne bomo več subvencionirali sončnih in vetrnih elektrarn.
In ta je zdaj porušen.
Z drugim, tem super paketom, splošnim odlokom, je Zvezni svet dobil proste roke.
Lahko odloča o tem, koliko subvencij bodo prejele sončne in vetrne elektrarne.
Tudi tam ne vemo, koliko subvencij bo.
Vendar pa lahko domnevamo, da znaša več kot 50 odstotkov stroškov naložbe.
Zakon torej očitno določa, da se lahko subvencionira do 60 odstotkov investicijskih stroškov.
Da, obstajata dva modela.
Vlagatelj reče: "Od zvezne vlade želim 60 odstotkov naložbe".
To dobi, 40 odstotkov pa mora še vedno urediti pri banki.
Ali pa pravi, da bo zvezna vlada zagotovila jamstvo za vsako proizvedeno kilovatno uro.
Nihče ne ve, kako visoka je.
Tudi ta bo verjetno znašal 60 odstotkov.
Vidite, da gre za subvencionirano uničevanje narave.
In ker to ni ekonomično - zlasti vetrne elektrarne, saj imamo v Švici zelo slabe vetrne razmere - in ker moramo preprosto
zagotoviti ogromne subvencije, da se to sploh lahko zgodi.
Ena od težav, ki ste jo na kratko omenili v podrednem stavku, je redna energija, pasovna energija, ki je dejansko potrebna.
Zdaj je logično, da ob dežju in temi sončna energija ne deluje.
Če ni vetra, veter ne deluje.
Kako rešiti to težavo?
Ali ni to nova težava, če preveč vlagate v tako nezanesljive in muhaste proizvajalce energije?
To je velika točka v Mantelerlassu, ki ni bila pojasnjena, kar povzroča nove težave.
Celotno načrtovanje omrežja ni vključeno, shranjevanje ni vključeno.
Z drugimi besedami, dodajamo velike količine sončne in vetrne energije.
Kako naj se to shrani, pa je zapisano v zvezdah.
Osebno menim, da je sončna energija na strehi dobra možnost, saj jo lahko uporabljate
lokalno in shranjujete lokalno, sončno energijo.
Vendar to ni urejeno v splošnem odloku, da je treba to spodbujati, da je treba opraviti
raziskave, da obstajajo boljše možnosti shranjevanja.
To pomeni, da nam grozi, da bomo šli v isto smer kot Nemčija, kjer so ogromne količine vetrne
energije nenadoma na voljo in jih nenadoma ni več.
Čez dan je opoldne veliko sončne energije, ponoči pa je nenadoma ni več.
In potem imate nenadoma velike težave z omrežjem.
To povzroča stroške in negotovost.
To je zdaj glavna točka kritike tega splošnega odloka.
Druga točka, ki ste jo že večkrat omenili, je demokratično sodelovanje.
Ta zakon seveda omejuje tudi možnosti za vložitev ugovora.
Švica je znana po svojem načelu subsidiarnosti.
To pomeni, da se odločitve sprejemajo na najnižji možni ravni, neposredno s tistimi, ki jih zadevajo.
Zdaj se to dejansko centralizira.
Zvezni svet, zvezna vlada, tj. nacionalna vlada, dobi več pristojnosti.
Kako se to omejevanje pravice do ugovora, pravice do izražanja mnenja in demokratičnega soodločanja državljanov konkretno kaže?
V Švici imamo dve možnosti, kako vplivati na projekte vetrne energije.
Prvi je, da glasujemo o projektih.
Tako je trenutno v 24 od 26 kantonov, v katerih voli lokalno prebivalstvo.
Posamezniki, zasebniki in tudi okoljske organizacije lahko nasprotujejo projektom, tudi če so odobreni, na
primer zaradi varstva narave ali osebnih težav s hrupom.
Obe možnosti pa bosta zdaj s splošnim odlokom množično odpravljeni ali omejeni.
Kot sem že povedal, bi splošni odlok zveznemu svetu omogočil ukinitev referendumov.
Po drugi strani pa splošni odlok določa, da mora imeti proizvodnja električne energije
vedno prednost pred vsemi drugimi interesi.
Z drugimi besedami, če ugovarjate in trdite, da hrup vetrne elektrarne moti preveč ljudi, to ni sprejemljivo.
Ali pa se drevesa posekajo, to ni mogoče, ni sorazmerno s koristjo.
Potem mora sodišče vseeno odobriti vetrno elektrarno, saj ima proizvodnja električne
energije vedno prednost pred vsemi drugimi interesi.
Tako morda ne boste mogli več glasovati, lahko pa še vedno vložite ugovor, ki pa bo zagotovo zavrnjen.
Torej gre za drastično zmanjšanje naše neposredne demokracije.
To nas vodi neposredno k naslednji točki. To uravnoteženje interesov je tudi ustavnopravno.
Znani odvetnik, profesor Alain Griffel, je to kritiziral in dejal, da ta splošni odlok krši tudi ustavo, švicarsko
zvezno ustavo, saj ni mogoče reči, da imajo nekateri interesi nenadoma prednost pred drugimi.
Ali lahko razložite, kaj konkretno profesor kritizira pri novem Mantelerlassu?
V Švici imamo v ustavi člen o energetski politiki, ki vsebuje pet načel.
Ne vem, ali lahko naštejem vse, vendar mora biti oskrba z električno energijo ali proizvodnja energije
zagotovo zadostna, varna, gospodarna in okolju prijazna.
Pete točke se zdaj ne morem spomniti.
Vsekakor pa so vse te točke enako pomembne.
To pomeni, da ju je treba doseči hkrati.
Z drugimi besedami, okoljsko skladnost in zanesljivost oskrbe z električno energijo je treba obravnavati enako.
In s tem, ko Parlament zdaj pravi, da ima proizvodnja električne energije prednost pred ohranjanjem narave.
To je dovoljenje, da se povsod preprosto izvajajo projekti, ki so škodljivi za okolje. To je protiustavno.
Švicarji si tega niso želeli.
To škoduje osnovi našega obstoja, naravi.
To ima lahko velike in resne posledice.
Dejstvo je, da so Švicarji v preteklih desetletjih varstvo okolja večkrat zapisali v ustavo.
To je torej kvazi pravo, ki se uporablja.
In to se zdaj praktično odpravlja s potegom peresa od zgoraj.
Kakšna je vaša presoja? Kako je sploh prišlo do te situacije?
To je nekoliko nenavadno. Ljudski predstavniki to pravzaprav tudi vedo.
Kakšen duh časa ali kakšna izredna situacija je morda pripeljala do uvedbe tako brutalnega zakona?
Torej se je začelo že jeseni 2022.
Pred tem se Parlament več let ni ukvarjal z energetsko politiko.
Poleti leta 2022, ravno ko se je končala pandemija koronavirusov, pa je komisija za električno energijo v
medijih objavila obsežno poročilo, da so v Franciji prenovili številne jedrske elektrarne.
In lahko se zgodi, da bomo v Švici prihodnjo zimo nenadoma občutili pomanjkanje električne energije.
Nato pa se je Parlament v treh tednih v popolni naglici odločil za sončni ekspres in dejal, da
bomo zdaj v Alpah gradili velike sončne elektrarne.
Zato gradimo velike površine alpskih pašnikov s sončnimi kolektorji.
To je bilo že takrat protiustavno.
Izvedli smo ga v treh tednih.
To je bilo popolnoma na hitro.
In ker je bilo to protiustavno, bi se moral parlament samodejno posvetovati s prebivalstvom.
To določa naša ustava.
Če sprejmeš protiustaven zakon, moraš o njem glasovati na ljudskem glasovanju.
Parlament tega preprosto ni storil.
Nato sem se obrnil na zvezno vrhovno sodišče in vložil pritožbo, češ da bi morali o tem zdaj odločati volivci.
Zvezno vrhovno sodišče je nato reklo, da je parlament v Švici vsemogočen.
In v tem duhu vsemogočnosti, v tej zavesti, je bil sprejet zakon za zakonom.
Prišel je Windexpress in zdaj ta odlok o lupini.
In parlamentu je vseeno, ali se ustava izvaja ali ne.
Preprosto naredijo vse za proizvodnjo električne energije.
Dovolite mi, da se nekoliko poglobim v morebitno škodo, ki se je bojite za naravo in pokrajino.
Kaj točno je mogoče s tem zakonom ali česa se bojite?
Kateri posebni posegi so možni v naravi?
V prvi vrsti so v Alpah načrtovani in možni veliki sončni parki.
To je bila dejansko le začasna možnost, ki je bila sprejeta jeseni 2022 kot kratkoročni
ukrep za odpravo pomanjkanja električne energije.
To bi zdaj morala biti dolgoročna možnost.
To pomeni, da je mogoče velikanske alpske pašnike pokriti z jeklenimi konstrukcijami in solarnimi napravami.
Druga možnost je, da se vetrne turbine izrecno dovolijo tudi v švicarskih gozdovih.
Z drugimi besedami, da bi zaščitili podnebje, se odpravite v gozdove, izkrčite nogometno
igrišče za vetrno turbino in nato postavite ...
Ali je to že izrecno zapisano v zakonu ali je to odprto?
Ali to pomeni, da si želite olajšati delo, ali da je tako, kot je?
Torej so vetrne elektrarne v gozdovih v konkretnem pravnem smislu odvisne od lokacije.
To je zelo močno olajšanje, če ne celo dovoljenje za vetrne elektrarne v gozdovih.
Upoštevati morate, da je v kantonu Zürich, ki je najbolj naseljen kanton v Švici, kjer živi več kot milijon ljudi, zdaj
načrtovanih 120 vetrnih elektrarn, od tega jih bo 110 zgrajenih v gozdu, saj ni več prostora kot na grebenih in v gozdu.
To so pravzaprav najresnejši posegi v okolje.
Seveda obstajajo tudi hidroelektrarne, ki bi jih radi zgradili na biotopih kantonskega pomena, kar je prav tako mogoče.
Narava preprosto ni več pomembna.
To se zdi skorajda absurdno, kajne?
Ljudje želijo tako rekoč rešiti podnebje, zato je okoli teh obnovljivih virov energije veliko razburjenja.
Hkrati sečemo gozdove in uničujemo naravo.
Kako to deluje skupaj?
V tem je absurdnost.
Ne more biti tako, da izsekavamo gozdove za tako imenovano zeleno energijo.
V Švici preprosto ni veliko prostora, tega se morate zavedati.
Švica je zelo gosto poseljena, od zahoda do vzhoda in od severa do juga.
Če želite močno razširiti vetrno energijo, morate upoštevati, da gre danes za
250-metrske turbine, ki potrebujejo določen prostor.
V Švici pa so otoki biotske raznovrstnosti in rekreacijski otoki za prebivalce še vedno gozdovi.
Prav tako imajo vedno močno obrite gozdne robove.
Včasih je bilo veliko bolj odprto in na polju je bilo veliko več dreves.
Danes so gozdovi izkrčeni.
Zdaj pa se odpravljajo v gozd, kjer želijo zgraditi deset metrov široke ceste in izkrčiti gozd na nogometnem igrišču.
To je pravzaprav naš glavni argument.
Za zaščito podnebja ne morete sekati dreves.
Prihajate iz okolja, ki je po naravi kritično do vetrne energije.
Če naredite pol koraka nazaj in to ocenite, kje se bojite največje škode?
So to zdaj vetrne turbine, velike hidroelektrarne ali morda sončne elektrarne v Alpah?
Ali je z vašega vidika mogoče količinsko opredeliti, kje je narava najbolj ogrožena?
V primeru hidroelektrarn je zagotovo tako, da imate velike koristi za razmeroma majhen poseg.
Zagotovo je tudi tam ta škoda.
V primeru sončnih elektrarn pa lahko res domnevamo, da bodo dejansko pozidane ogromne površine alpskih pašnikov.
To je zame velika izguba, saj Švica živi od svojih pokrajin.
Pokrajine so za našo državo zgodovinsko zelo pomembne.
Imamo veliko veličastnih hotelov, ki so bili zgrajeni v krajih s čudovitim razgledom na Alpe.
In prav te Alpe je treba zdaj pozidati.
To pomeni, da ima tudi zgodovinski pomen.
In ja, druga stvar so gozdovi, v katerih vidim to škodo.
Zanimivo je, kaj pravite o turističnih regijah in Alpah.
Kanton Graubünden želi biti na tem področju pionir.
Z veseljem bom prevzel to ključno besedo.
Pravzaprav želijo napredovati in določiti x območij, mislim, da 30, in - popravite me - več kot dva ducata na
najboljših lokacijah, tako rekoč na gorskih pobočjih.
Zato menim, da boste v prihodnosti poleg Sankt Moritza pred vsemi večjimi turističnimi
letovišči videli ogromne vetrne turbine, kot je ta.
Kako ocenjujete pomen tega za turizem in gospodarstvo v Švici?
Vetrne turbine so ogromne, potrebujejo tudi prostor.
Graditi jih je treba na izpostavljenih mestih, kjer piha veter.
Če zvezna vlada kantonu Graubünden, ki je ena najbolj znanih turističnih točk na svetu, naroči postavitev 100 vetrnih turbin,
potem ni mogoče mimo dejstva, da bodo te vetrne turbine postavljene v Davosu, na Lenzerheideju, v Arozi, v švicarskem
narodnem parku, kjer koli so najbolj znane turistične točke.
Kot sem že dejal, je zgodovinsko zelo pomemben, saj turizem in Alpe tvorijo našo identiteto.
Ob koncu 19. stoletja je Švica močno zrasla in postala ena najbogatejših držav na svetu.
In prav zaradi teh pokrajin so k nam prišli številni ljudje iz tujine, da bi občudovali te pokrajine.
Dejstvo, da Alpe niso več cenjene, se mi osebno zdi zelo slabo in grozno za Parlament.
Vsi ti odloki, ta splošni odlok, te različne ekspresne predloge, ki ste jih omenili, Solarexpress, Windexpress, so
pravzaprav v kontekstu tako imenovanega energetskega prehoda.
Ljudje se želijo oddaljiti od fosilnih goriv, hkrati pa imajo zadržke do jedrske energije, ki je v Švici
trenutno ne gradijo več - velja nekakšna tehnološka prepoved.
Nemčija jih je že izklopila, v drugih delih sveta pa je precej drugače.
Kakšno je vaše temeljno stališče do tega energetskega prehoda?
Ali je to potrebno? Ali jo mora spodbujati država?
Ali lahko to stori gospodarstvo? Ali ga je mogoče neodvisno regulirati? Kako si to predstavljate?
Energetski prehod je zelo kompleksna tema.
Zagotovo pa vem, da fosilna goriva povzročajo podnebne spremembe in da so podnebne spremembe škodljive.
Poiskati moramo rešitve.
Težava je v tem, kako se tega lotijo politiki.
Prebivalce je vprašala, ali želite postopno ukiniti jedrsko energijo?
Prebivalstvo je odgovorilo pritrdilno, kar ni presenetljivo.
Prebivalce smo vprašali, ali želite postopno opustiti fosilna goriva?
Prebivalci so se strinjali.
V obeh glasovanjih niso povedali, kaj bi to pomenilo, koliko bi to stalo, kako bi to natančno delovalo, ampak so določili cilje,
ki jih je prebivalstvo sprejelo, nato pa so prišli do posledic in se nato razburjali, ker to ne deluje, ker se
prebivalstvo upira, ker je nastala škoda za naravo, ker bo to drago, ker to ustvarja negotovost.
Zame je to nepošten pristop.
Namesto tega si želim, da bi prebivalcem jasno sporočili, da imajo na voljo tri možnosti za proizvodnjo električne energije.
S sončnimi kolektorji na strehah, ki potrebujejo to in ono.
Pri plinskih elektrarnah to pomeni to in to za podnebje.
Pri jedrskih elektrarnah to pomeni to in to za odpadke, skladiščenje, nabavo urana.
Potem veste, o čem govorite.
Toda zdaj preprosto postavite cilje, ki se zdijo dobri, nato pa preverite, kako jih boste uresničili pozneje.
In glede tega imam velike pomisleke.
Če lahko tako povzamem, je to nekakšna utopična in tudi ne povsem poštena politika.
Če pogledamo podpornike tega splošnega odloka, se postavlja tudi vprašanje, kdo vse je pravzaprav v tem skupaj.
Kot nevtralni opazovalec sem nekoliko presenečen.
To gre tako rekoč od leve proti desni, od električnih baronov do močnih poslovnih združenj,
zelenih in drugih okoljskih organizacij, ne vaših.
Kako je mogoče, da se je toliko političnih nasprotnikov nenadoma povezalo? Kaj nam to pove?
Težava je v tem, da je veliko igralcev, ki zdaj podpirajo splošni odlok, na istem čolnu v Podnebnem zavezništvu.
To pomeni, da je sončni lobi na istem bregu kot okoljske organizacije v Podnebnem zavezništvu.
To pa je seveda protislovje, ko gre za ohranjanje narave.
Glede varstva podnebja sta obe državi vsekakor na isti strani.
Pri ohranjanju narave prihaja do nasprotij.
Pri tem se zavedam, da ljudje pogosto nimajo hrbtenice, da bi rekli: da, mi kot okoljska združenja se ne
zavzemamo le za varstvo podnebja, ampak se dosledno zavzemamo tudi za ohranjanje narave.
Tu potrebujemo več jasnosti in poguma, da razglasimo vojno električnim baronom in rečemo: da, oba sva naklonjena podnebju, a
ko gre za ohranjanje narave, se bo prijateljstvo morda končalo.
Za to pa je potreben pogum, ki ga očitno primanjkuje.
Tako sta zdaj obe strani v istem čolnu, ko gre za odlok, okoljske organizacije so morda nejevoljne, elektrogospodarski mogotci
pa so zadovoljni, ker se veselijo subvencij, ki bodo prihajale, če jim bo dovoljeno graditi povsod na odprtem podeželju.
V časopisu Neue Zürcher Zeitung je bil o vas objavljen naslov "Krajinski
naravovarstvenik, ki bi se ga moral Albert Rösti bati".
Albert Rösti je zvezni svetnik, odgovoren za to zadevo.
Kako nameravate prepričati volivce?
Referendum bo nato potekal junija letos.
To je zelo natrpan urnik.
Morda je bila izbrana namenoma.
Menim, da prebivalci niso dovolj obveščeni o tem, kaj bi pomenilo, če bi bil ta splošni odlok sprejet zdaj, s temi
cilji, s temi omejitvami in s temi neodgovorjenimi vprašanji.
Menim, da moramo prebivalstvo obveščati na zelo objektiven način.
Kaj pomeni zgraditi vetrno turbino? Kaj pomeni, če jo zgradimo v gozdu?
Kaj pomeni zgraditi sončno elektrarno v Alpah, ki je velika 100 nogometnih igrišč?
Kaj se zgodi pozimi, ko zapade sneg?
Menim, da je treba ljudem ponuditi slike in informacije ter jih posredovati po različnih kanalih.
In to je zagotovo način, kako prepričati prebivalce, da bodo videli, da so to cilji,
o katerih glasujemo, in njihove posledice.
Poleg tega referenduma, ki bo, kot sem dejal, junija, ste nedavno napovedali tudi dve
novi ljudski pobudi, ki gresta v podobno smer.
Ali lahko na kratko opišete, za kaj gre?
V našem združenju "Svobodna pokrajina Švica" sta varstvo narave in neposredna demokracija dve zadevi,
ki sta nam blizu in jima pripisujemo poseben pomen.
Neposredna demokracija in varstvo narave sta zdaj zaradi tega splošnega odloka ogrožena.
Toda v Parlamentu že vidimo, da se pojavljajo še bolj nore zamisli o ukinitvi referenduma kot
takega v zakonu, da bi še bolj omejili varstvo narave.
To želimo preprečiti.
Uvedli smo dve priljubljeni pobudi. Pobudo za varstvo gozdov in pobudo za varstvo skupnosti.
Pobuda za varstvo gozdov želi prepovedati postavljanje vetrnih elektrarn v gozdovih in na gozdnih robovih.
Pobuda za zaščito skupnosti pa želi, da se za gradnjo vetrnih elektrarn, če bodo zgrajene,
vedno zahteva soglasje prizadetega prebivalstva.
Zbiranje podpisov je v teku.
Do julija 2025 moramo zbrati 100.000 veljavnih podpisov.
Zdaj nas zanima, ali vam bo uspelo.
Potem pa bodo zagotovo sledile še naslednje volilne bitke.
Tudi tega se lahko veselite. Za konec morda še osebno vprašanje.
Še vedno so mladi in se že zelo zavzemajo za ohranjanje okolja in krajine.
Kako ste se sploh vključili v projekt?
Morda to izhaja iz družine.
Moja mati je že imela veliko stikov z ohranjanjem krajine.
Odraščala je v 70. letih prejšnjega stoletja v kraju Wangen am Zürichsee v kantonu Schwyz, kjer je bila v 70.
letih prejšnjega stoletja sredi vasi zgrajena avtocesta A3.
V osemdesetih letih se je preselila v kanton Zürich, v Bonstetten.
V načrtu je bila gradnja avtoceste A4 po odprtem podeželju.
V devetdesetih letih pa je moja mama z očetom prišla v Grenchen v kantonu Solothurn.
Na srečo je bilo treba avtocesto A5 graditi po odprtem podeželju.
In ta predanost obeh staršev se je prenesla tudi name.
Živim v zelo lepem kraju v Grenchnu, med Juro in Mittellandom.
Ogledate si lahko tudi Alpe, torej vse tri glavne švicarske pokrajine.
Vedno si mislim, da bom leta 2050 stara le 54 let.
Svojim otrokom želim zapustiti tudi ekološko dragoceno pokrajino.
ter čim dlje ohraniti in trajnostno vzdrževati to pokrajino, kakršno imamo danes.
Najlepša hvala. Želimo vam veliko uspeha pri tem velikem podvigu, ki je že usmerjen v prihodnost.
Lepo vas je videti v programu. Elias Vogt, hvala.
Zahvaljujem se vam, dragi gledalci, za vašo pozornost.
Veselim se, da se naslednji teden spet vidimo, ko vas bomo pozdravili v politični pogovorni oddaji na HOCH2.TV.