Kao što kaže poslovica, "Svi putevi vode u Rim", pa se može reći da:
Svi tragovi upućuju na američki privatni think tank Council on Foreign Relations, ili skraćeno
CFR, kada je riječ o ljudima koji stoje iza NATO-a.
Činjenica neviđene koncentracije moći CFR-a i njegove globalne mreže dopušta samo jedan zaključak:
NATO se mora smatrati jednim od njegovih instrumenata za unapređenje globalnih ciljeva CFR-a,
uključujući uspostavljanje centralne svjetske vlade.
Navodno "očuvanje mira" služi isključivo da legitimiše njihovo postojanje i operacije – u službi CFR-a.
Prvo, NATO potiče čitavo ratno huškanje – bilo kroz propagandu, prijetnje poput širenja
NATO-a na istok, ili stvarno naoružavanje, itd.
U Evropi je mogućnost rata prisutnija nego ikad od Drugog svjetskog rata.
Drugo, NATO, zajedno sa svim ratnohuškaštvom – pa čak i ratnom histerijom – služi kao dobrodošla taktika odvraćanja
pažnje za napredovanje stvarnih ciljeva stratega CFR-a: naime, uspostavljanje temelja centralne svjetske vlade.
Dana 4. aprila 1949. – prije dobrih 75 godina – NATO je osnovan kao obrambeni savez protiv nekadašnjeg Sovjetskog Saveza.
NATO je skraćenica za "Organizacija Severnoatlantskog ugovora", a na njemačkom je poznata i kao
"Atlantski savez" ili "Sjevernoatlantski ugovor".
NATO sada se sastoji od 32 države članice iz Evrope i Sjeverne Amerike.
Najvažniji princip saveza je takozvana klauzula o uzajamnoj pomoći u članu 5. Ugovora NATO-a:
Strane se slažu da će se oružani napad na jednu ili više njih u Evropi ili Sjevernoj Americi smatrati napadom na sve njih.
Član 5. Ugovora NATO-a navodi da ako je napadnut jedan član NATO-a, napadnuta je cijela NATO alijansa.
Vijeće NATO-a proglašava slučaj saveza, koji je ranije bio aktiviran samo jednom: nakon terorističkih
napada u Sjedinjenim Američkim Državama 11. septembra 2001.
U široj javnosti – kako se može pročitati na web stranici njemačke savezne vlade – NATO je hvaljen
kao "najuspješniji sigurnosni savez na svijetu".
Osigurala je sigurnost Evrope 75 godina.
Dvije godine i tri mjeseca nakon ruske invazije na Ukrajinu, 67% njemačke populacije trenutno smatra da su mir i sigurnost u
Evropi veoma ozbiljno ili ozbiljno ugroženi, prema telefonskoj anketi koju je proveo ARD-DeutschlandTrend 4. aprila 2024.
82% ljudi smatraju NATO važnim za osiguranje mira u Evropi.
Prema studiji "Sigurnost 2024", 52% švicarske populacije podržava bliže veze s NATO-om, dok 30% podržava pristupanje NATO-u.
Pitanje u kojoj mjeri NATO osigurava mir u Evropi dijeli mišljenja i više nego ikad zaokuplja stanovništvo.
Ovaj dokumentarac istražuje upravo ovo pitanje i pruža uvid iza kulisa NATO-a.
1. Je li NATO osigurao mir u prošlosti? – Najvažnije operacije NATO-a
Neke od najvažnijih NATO operacija sada će biti detaljnije razmotrene u nastavku.
Ovo su službene operacije pod vodstvom NATO-a, a ne operacije koje zemlje NATO-a provode po vlastitoj inicijativi.
Sve njene vojne operacije odvijale su se u eri nakon Hladnog rata, tj. nakon 1991. godine.
Prva od ovih operacija odvijala se u Bosni od jula 1992. nadalje, u obliku pomorskih blokada,
zona zabrane letenja i takozvanih mirovnih snaga.
Operacija Deliberate Force u Bosni i Hercegovini od 30. augusta do 20. septembra 1995.
1994. i 1995. godine granate su pogodile pijacu Markale u Sarajevu.
U tom procesu poginulo je oko 100 civila.
Hrvaći su odmah okrivili Srbe za granate.
Odbijena je komisija za istragu kako bi se utvrdila odgovornost za ovo.
Ovo je ovlastilo NATO da baci 1.026 bombi na 338 ciljeva širom dijela Bosne pod kontrolom Srba.
Za dva i po tjedna, mlazni avioni iz osam zemalja partnerica NATO-a izvršili su ukupno 3.515 misija.
Zračni napadi su rezultirali otprilike 27 smrtnih slučajeva među civilima i jednakim brojem smrtnih slučajeva među vojnicima.
Situacija u Bosni još nije riješena na način koji je doveo do istinskog mira.
Operacija Savezna snaga u bivšoj Saveznoj Republici Jugoslaviji od 24. marta do 10. juna 1999.
Operacija Savezna snaga bila je kodno ime za vojnu operaciju NATO-a protiv Savezne Republike Jugoslavije.
Približno 200 raspoređenih borbenih aviona ispalilo je 28.018 eksplozivnih naprava – uključujući
kasetne bombe – i 10–15 tona municije obložene uranom.
Nije bilo ni mandata UN-a ni slučaja kolektivne odbrane.
NATO je opravdao zračne udare pozivajući se na navodnu "humanitarnu katastrofu".
Međutim, prema nekoliko izvještaja, uključujući one iz OEBS-a , nije bilo humanitarne
katastrofe niti etničkog čišćenja prije početka rata.
Međutim, nakon što je počeo rat, bilo je: 10.000 poginulih vojnika i policajaca;
489-528 smrtnih slučajeva među civilima prema Human Rights Watchu;
1.200–2.500 civila ubijeno prema jugoslovenskim procjenama;
razarajući dugoročni efekti kao što su spontani pobačaji i teške bolesti uzrokovane uranijskim municijama.
Prema procjenama, 125.000 ljudi je umrlo od dugoročnih posljedica.
Stopa smrtnosti u Jugoslaviji i Srbiji porasla je za 2,5 posto na godišnjem nivou.
I uništena je infrastruktura: 110 bolnica, 480 škola, 19 željezničkih stanica, 60 mostova i industrijskih postrojenja.
Operacija Trajna sloboda (OEF) u Afganistanu, na Filipinima, u Gruziji, Kirgistanu, Rogu Afrike,
Somaliji i Sahari od 7. oktobra 2001. do 28. decembra 2014.
Kao odgovor na napade 11. septembra 2001. godine, vlada SAD-a je proglasila takozvani rat protiv međunarodnog terorizma.
Vijeće NATO-a je potom odlučilo da napade smatra napadom na Sjedinjene Američke Države prema članu 5,
klauzuli o međusobnoj odbrani Sjevernoatlantskog ugovora.
Jedna od mjera poduzetih u sklopu ovog rata protiv terora bila je Operacija Trajna sloboda.
Oko 70 zemalja je učestvovalo u operaciji koju je vodila Američka centralna komanda.
Operacija je završena 28. decembra 2014.
Zamijenila ju je NATO-ova misija Odlučna podrška, koja je trajala do 11. septembra 2021.
To više nije bila borbeni misija, već savjetodavna i logistička podrška afganistanskoj vladi.
NATO je u Afganistanu ostavio sve osim mira i sigurnosti.
U kratkom vremenskom periodu talibani su preuzeli kontrolu nad velikim dijelovima cijele zemlje.
Prema Welthungerhilfe, humanitarna situacija je "katastrofalna".
Mnogi posmatrači smatraju da je međunarodna misija u Afganistanu neuspjeh.
Procjenjuje se da su NATO i njegovi saveznici ostavili za sobom 240.000 mrtvih.
43.000 civila poginulo samo do 2012. godine.
Više od 3.500 NATO vojnika izgubilo je živote, uključujući 59 pripadnika njemačkih oružanih snaga.
Međunarodna vojna intervencija u Libiji od 19. marta do 31. oktobra 2011.
17. marta 2011. godine Rezolucija UN-a 1973. ovlastila je države članice UN-a da uspostave "zonu zabrane letenja
iznad Libije" kako bi navodno zaštitile civilno stanovništvo i podržale pobunjenike protiv vladinih snaga.
31. marta 2011. NATO je preuzeo komandu nad cijelom vojnom operacijom za provođenje Rezolucije UN-a 1973.
Sa 260 borbenih aviona, NATO je izveo ukupno 7.587 zračnih udara.
Rezultat je bio 50.000 civilnih smrtnih slučajeva i 50.000 ranjenih civila.
Ekonomska infrastruktura je u velikoj mjeri uništena, a objekti koji pripadaju velikoj vodovodnoj mreži su bombardovani.
Svojom intervencijom u Libiji, NATO nije učinio ništa osim što je osigurao mir.
Od pada državnog poglavara Muamara al-Gaddafija 2011. godine, Libija je potresena nasilnim sukobima.
Politička nestabilnost, kolaps javnog poretka i ekonomije i dalje oblikuju svakodnevni
život ljudi u ovoj sjevernoafričkoj zemlji.
Osim toga, milioni izbjeglica stigli su u Evropu preko Libije.
Prije navodne "humanitarne" krize u Libiji, zemlja pod vlašću Muamara al-Gaddafija imala je jedan od najviših prihoda po
stanovniku i najveća socijalna dostignuća u cijeloj Africi.
Tvrdnja da je Gadafi ubio 6.000 ljudi pokazala se lažnom.
Nakon pada Gadafija, humanitarna katastrofa je tek počela!
Daljnji ratovi koje vode i u kojima učestvuju zemlje NATO-a
Operacije koje je vodio NATO prouzrokovale su neizrecivu patnju sa stotinama hiljada žrtava i razornim dugoročnim posljedicama!
Osim toga, bilo je i drugih ratova u kojima su učestvovale zemlje NATO-a, kao što su: Vijetnamski rat 1965–1975,
tokom kojeg je američka vojska u velikoj mjeri koristila izrazito toksični herbicid 'Agent Orange'.
Ovo je prouzrokovalo ogromnu dugoročnu štetu za okoliš i genetski materijal, fetalna malformacije i pobačaje.
Prema vladinim podacima, do 2009. godine umrlo je 400.000 Vijetnamaca.
Prvi irački rat ili Drugi zaljevski rat 1990/91
Drugi irački rat ili Treći zaljevski rat 2003. godine, tokom kojeg je koalicija voljnih pod vodstvom SAD-a ispalila između
1.000 i 2.000 tona uranijskih projektila probojnog djelovanja.
Građanski rat u Siriji od 2011.
Vojna intervencija u Jemenu 2011–2015
Svi ovi ratovi imaju jednu zajedničku stvar:
Zla koja je rat prouzročio bila su veća od navodne nepravde koju je trebao ukloniti kako bi osigurao mir u zemlji.
Ovo krši načelo međunarodnog humanitarnog prava.
I ovi ratovi imaju još jednu zajedničku stvar: temeljili su se na lažima.
U svojoj knjizi "Illegal Wars: How NATO Countries Sabotage the UN", švicarski historičar dr. Daniele Ganser pokazao je
kako su se nezakoniti ratovi vodili u prošlosti i sadašnjosti – bez osnove za savez i bez izričite rezolucije UN-a.
Zato se ratovi moralno opravdavaju navodnim "humanitarnim katastrofama" ili drugim lažima.
Ali kako je ovo moguće i kako se to provodi?
A ako NATO-ove operacije u prošlosti nisu osigurale mir, trebaju li to učiniti sada?
2. Ako operacije NATO-a nisu osigurale mir, je li to bio potpuni neuspjeh ili lukava računica?
Da bismo odgovorili na ovo pitanje, moramo zaviriti iza kulisa NATO-a.
Ko stoji iza NATO-a i koji su njihovi ciljevi?
Ko je bio iza osnivanja NATO-a?
Kao što kaže poslovica, "Svi putevi vode u Rim", pa se može reći da:
Svi tragovi upućuju na američki privatni think tank Council on Foreign Relations – skraćeno CFR
– kada je riječ o ljudima koji stoje iza NATO-a.
Američki pravnik William Bundy je napisao grupama za proučavanje CFR-a da su pomogli stvoriti okvir
razmišljanja koji je doveo do Marshallovog plana i NATO-a.
Bundy je bio analitičar u Centralnoj obavještajnoj agenciji (CIA).
Kada je Drugi svjetski rat počeo u Evropi u septembru 1939. godine, State Department SAD-a
predložio je program nezavisne analize i proučavanja.
Ovo je dodijeljeno studijskim grupama CFR-a.
Projekat, koji je postao poznat kao "Studije rata i mira", imao je za cilj usmjeriti američku vanjsku
politiku u nadolazećim ratnim godinama i izazovnom novom svijetu koji će se pojaviti nakon toga.
Web stranica CFR-a dalje navodi da je "pitanje bilo strogo povjerljivo".
Citat: "Jer bi cijeli plan bio 'odbačen' ako bi postalo opće poznato da Ministarstvo
vanjskih poslova surađuje s vanjskom grupom (CFR)."
Fondacija Rockefeller je pristala finansirati projekat, isprva nevoljko, ali nakon što je
uvjerena u njegovu važnost, sa gotovo 350.000 dolara .
Tokom narednih pet godina, skoro 100 muškaraca učestvovalo je u programu Studije rata i mira,
Norman H. Davis bio je predsjednik upravnog odbora za studije rata i mira.
Davis je bio član upravnog odbora CFR-a od 1921. godine i njegov predsjednik od 1936. do 1944. godine.
Allen Welsh Dulles i Hanson W. Baldwin (1903–1991) predvodili su grupu za naoružanje u Istraživanjima rata i
mira, gdje su razvijene osnovne ideje i nacrti za NATO.
Allen Welsh Dulles bio je član upravnog odbora CFR-a od 1927. do 1969. i njegov predsjednik od 1946.
do 1950.; bio je direktor CIA-e od 1953. do 1961.
Kao direktor CIA-e, Dulles je odobrio tajne pokušaje atentata na Fidela Castra , Patricea
Lumumbu i Rafaela Trujilla , između ostalih.
Lumumba je ubijen na strijeljanju.
Prethodno je odigrao značajnu ulogu u mirnom vođenju Konga iz belgijske kolonijalne vlasti.
Dulles je bio odgovoran za državne udare u Iranu i Gvatemali.
Pod njegovim vodstvom, CIA je tajno podržavala dvije suprotstavljene frakcije u Južnoj i Srednjoj Americi istovremeno.
Dulles je čak isporučio oružje kubanskim revolucionerima.
Potpuno u skladu s načelom "Divide et Impera", ili "Podijeli i vladaj".
Ovaj princip se odnosi na vojnu, političku ili retoričku strategiju koja ima za cilj podijeliti suprotni tabor.
Dulles je također pokrenuo istraživački program CIA-e MK ULTRA 1953. godine.
Program o mogućnostima kontrole uma obuhvatao je hiljade eksperimenata na ljudima uz
nekoliko dokumentiranih smrtnih slučajeva.
U svom radu historičar dr. Daniele Ganser je zaključio da je atentat na predsjednika
Johna F. Kennedyja također naredio Allen Dulles.
Dulles je bio slobodni zidar 33. stepena.
Da li je stoga iznenađujuće da NATO ne osigurava mir, s obzirom na to da je njegov temeljni koncept razvijen uz
učešće čovjeka, Allena Dullesa, koji ima krv na rukama?
Članak objavljen u julu 1983. u britanskom časopisu International Affairs pruža uvid u naknadno osnivanje NATO-a.
Naslov je: "Pregovori u Pentagonu u martu 1948: Početak Sjevernoatlantskog ugovora".
Prema autorima Ceesu Wiebesu i Bertu Zeemanu, ovaj članak je namijenjen kao dopuna službenom historijskom zapisu NATO-a.
Citat: "Prema službenoj historiji NATO-a, pregovori koji su doveli do potpisivanja Sjevernoatlantskog
ugovora započeli su 6. jula 1948. godine u Washingtonu."
Međutim, već nekoliko godina je poznato da su pregovori o sigurnosnom sporazumu između Sjedinjenih Američkih
Država i zapadnoevropskih država već vođeni prije tog datuma.
Ovi pregovori su se održali krajem marta 1948. godine pod najstrožom tajnošću između Sjedinjenih Američkih Država,
Ujedinjenog Kraljevstva i Kanade u Pentagonu u Washingtonu.
Jedan od učesnika ovih tajnih konsultacija govori o "odlučnim (i tajnim) pregovorima Pentagona u martu 1948. godine,
tokom kojih je Sjevernoatlantski sporazum zapravo osmišljen".
Članak časopisa International Affairs također navodi pojedince koji su vodili pregovore u
Pentagonu između 22. marta i 1. aprila 1948. godine.
I ovdje tragovi koje su ostavili učesnici delegacije vode, neiznenađujuće, do CFR-a:
Lewis W. Douglas , šef svoje delegacije.
Bio je američki ambasador u Ujedinjenom Kraljevstvu od 1947. do 1950. godine.
Bio je član Rockefellerove fondacije od 1935. i služio je u njenom Izvršnom odboru od 1936. do 1939.
Bio je član upravnog odbora Vijeća za međunarodne odnose od 1940. do 1964. godine.
Theodore Achilles , koji je služio kao američki diplomat u Peruu, bio je također član CFR-a.
Alfred Gruenther , general u američkoj vojsci, bio je vrhovni saveznički komandant Evrope od 1953. do 1956.
Robert Cecil bio je britanski diplomat i suosnivač Chatham Housea u julu 1920. godine,
privatnog think tanka sa sjedištem u Londonu.
Godinu dana kasnije, njegov američki pandan, CFR, osnovan je u New Yorku.
Do 2004. godine, Chatham House je bio poznat i kao Kraljevski institut za međunarodne poslove.
Ključni projekti su finansirani od strane Fondacije Rockefeller, Fondacije Billa i Melinde Gates i NATO-a, između ostalih.
Robert Cecil je bio slobodni zidar.
Lester B. Pearson , vođa kanadske delegacije, bio je 14. premijer Kanade od 1963. do 1968.
Bio je član Bilderberg grupe i prisustvovao je sastanku Bilderberg grupe 1964. godine.
Fondacija Rockefeller, CIA i CFR ponovo su bili uključeni u osnivanje Bilderberg grupe.
Cilj je bio uspostaviti redovne konferencije s evropskim i američkim političarima i poslovnim liderima.
3. Ciljevi NATO-a = ciljevi CFR-a
Da bi se razumjeli temeljni ciljevi i svrha NATO-a, potrebno je razumjeti ciljeve CFR-a.
Na svojoj web stranici CFR se predstavlja skromno:
Služi da "pomogne boljem razumijevanju svijeta i odluka o vanjskoj politici s kojima se
suočavaju Sjedinjene Američke Države i druge zemlje."
Međutim, malo je vjerovatno da bi organizacija uspostavila tako opsežnu mrežu isključivo radi pružanja savjetodavnih usluga.
Decenijama je CFR zauzimao gotovo sve ključne položaje u američkoj vladi i obezbjeđivao nekoliko stotina
najviših zvaničnika i savjetnika po administraciji, bilo da je riječ o demokratskoj ili republikanskoj.
Richard Harwood, bivši viši urednik i ombudsman Washington Posta, pisao je pohvalno o Vijeću za vanjske odnose, rekavši da
njegovi članovi "najviše odgovaraju onome što bi se moglo nazvati vladajućim establišmentom Sjedinjenih Američkih Država."
(…) Oni ne analiziraju i ne tumače samo vanjsku politiku SAD-a; oni joj pomažu da se oblikuje.
Članovi privatnog Vijeća za vanjske odnose uključuju, između ostalih:
nekoliko američkih predsjednika i potpredsjednika iz obje stranke;
skoro svi američki ministri vanjskih poslova, odbrane i finansija;
većina načelnika štaba i komandanta američke vojske i NATO-a;
neki od najutjecajnijih članova Kongresa (posebno kreatori vanjske i sigurnosne politike);
gotovo svi savjetnici za nacionalnu sigurnost, direktori CIA-e, ambasadori pri UN-u, predsjednici
Federalnih rezervi (Fed), predsjednici Svjetske banke i direktori Nacionalnog ekonomskog vijeća;
brojni istaknuti akademici; brojni direktori banaka, think tankova, univerziteta, nevladinih organizacija i Hollywooda;
kao i ključni članovi Komisije za 11. septembar i Warrenove komisije
Osim toga, CFR uključuje kompanije koje su među globalnim divovima velikog biznisa, velikih banaka,
velikog tehnološkog sektora, velikih podataka, velikih medija i velike farmaceutske industrije.
Ukratko, CFR ima neuporediv doseg i utjecaj.
Međutim, moć i utjecaj koje CFR koristi protežu se daleko izvan njegovih članova:
U Engleskoj CFR ima sestrinsku organizaciju poznatu kao Kraljevski institut za međunarodne poslove (RIIA),
također poznatu kao Chatham House, osnovanu 1920. godine;
U Evropi je CFR 2007. godine osnovao Vijeće za vanjske odnose Evrope (ECFR).
Kroz Vijeće vijeća (CoC), CFR okuplja organizacije članice iz 24 zemlje, uključujući Rusiju i Kinu.
Ruska organizacija članica CFR-a "Vijeće za vanjsku i odbrambenu politiku" (SVOP) vodi diskusion klub "Valdai", u
kojem redovno učestvuje ruski predsjednik Vladimir Putin.
Dvosedmični štampani časopis The New American sažeo je to na sljedeći način u svom izdanju iz jula 2021.
Bio je to poseban izdanak povodom 100. godišnjice CFR-a, pod naslovom: "CFR: I dalje moć iza prijestolja".
"Historija CFR-a je hronika stogodišnjeg rata protiv nacionalnog suvereniteta i neumoljivog nastojanja da se uspostavi
svemoćna svjetska vlada, koju su CFR-ovi globalisti često nazivali svojim 'Novim svjetskim poretkom'. (...)
CFR zaista vrši neviđen utjecaj u političkim, finansijskim, ekonomskim, medijskim i akademskim krugovima. (...)
On je javno lice, centralni nervni sistem onoga što kritičari nazivaju "dubokom državom" – neizabrana
"stalna vlada" koja je preuzela kontrolu nad našom zemljom.
Broj se završava riječima: "Pakaoškim stiskom 'Druge države' na našu naciju – i na cijeli svijet – neće se slomiti osim ako se
više Amerikanaca (i više ljudi širom svijeta) ne probudi, ne razotkrije rastuću kontrolu CFR-a i ne suprotstavi
se njegovoj đavolskoj agendi Novog svjetskog poretka."
Dana 17. februara 1950. godine, bankar s Wall Streeta James P. Warburg, savjetnik Franklina D. Roosevelta, rekao je
odboru američkog Senata: "Imat ćemo svjetsku vladu, sviđalo nam se to ili ne (...) sporazumno ili osvajanjem."
On je također bio član CFR-a, kao i njegov otac, Paul Warburg, koji je poznat kao 'otac' Federalnog rezervnog sistema.
U kojoj mjeri NATO igra ključnu ulogu u provođenju agende centralne svjetske vlade objašnjeno je u sljedećim poglavljima.
4. Kako je moguće prodati operacije NATO-a kao "mirovne operacije"? – "Propagandna matrica" CFR
Uspješna primjena geopolitičkih strategija, posebno opravdanje upotrebe vojnih sredstava za navodno osiguranje mira,
bila bi nezamisliva bez učinkovitog utjecaja na javno mnijenje.
Studija od 22 stranice koju je u septembru 2017. objavila Swiss Policy Research (SPR) predstavlja CFR-ovu "propagandnu matricu":
Kako CFR kontrolira protok geostrateških informacija.
Swiss Policy Research je nezavisni istraživački i informativni projekat o geopolitičkoj
propagandi u švicarskim i međunarodnim medijima.
Studija objašnjava "kako je CFR stvorio uglavnom samostalni transatlantski informacijski ciklus u kojem gotovo
svi relevantni izvori i reference su pod kontrolom članova Vijeća i njegovih partnerskih organizacija."
U SAD-u su gotovo svi dobro poznati medijski servisi ili osnovani od strane predstavnika
CFR-a ili preuzeti prije nekoliko decenija.
U Njemačkoj vodeće medijske ličnosti su integrirane – uz Bilderberg grupu – prvenstveno
kroz takozvanu Atlantik-Brücke (Atlantski most).
Osnovan je 1952. godine od strane predsjednika CFR-a i Svjetske banke Johna J. McCloyja,
zajedno s članom CFR-a i bankarom Ericom Warburgom.
U Švicarskoj se strukturna integracija glavnih izdavačkih kuća prvenstveno postiže putem Bilderberg grupe i
sve bližom saradnjom s njemačkim medijima Atlantikbrücke.
novinske agencije
Novinske agencije igraju posebnu ulogu u informacionoj matrici.
Zapravo, za međunarodne događaje, gotovo sav tekst i sve slike koje koriste mediji CFR-a
potiču od samo tri globalne novinske agencije:
Američka Associated Press (AP), britansko-kanadski Thomson Reuters i francuska Agence France-Presse (AFP).
Dok su Reuters i AP direktno uključeni u Vijeće, AFP pripada francuskoj državi, koja je zauzvrat integrisana u
transatlantske strukture putem Bilderberg grupe i NATO-a.
Nevladine organizacije (NVO) i PR agencije
Čak i bez nevladinih organizacija, bilo bi gotovo nemoguće prodati vojne operacije široj javnosti.
Ovo ljudima daje iluziju veće nezavisnosti i kredibiliteta.
Zapravo, međutim, direktori Amnesty Internationala (AI), Human Rights Watcha (HRW) i mnogih drugih naizgled
humanitarnih organizacija decenijama su bili uključeni u CFR.
Mnoge druge finansiraju i usmjeravaju milijarderi CFR-a, poput Georgea Sorosa.
Swiss Policy Research (SPR) piše da se takve nevladine organizacije uvijek pozivaju kada je u pitanju
legitimiranje vojne intervencije na humanitarnoj osnovi.
Još 1991. godine, Amnesty International je javno "provjerio" "laž o inkubatorima" koju je izmišljala američka PR firma
, , čime je značajno doprinijeto pokretanju Zaljevskog rata.
Na Balkanu, u Afganistanu i Libiji, Amnesty International i Human Rights Watch također su pozvali na "humanitarne"
vojne intervencije na osnovu upitnih ili lažnih tvrdnji.
Tvrdnja da je Gadafi ubio 6.000 ljudi pokazala se lažnom, prema Swiss Policy Research.
Zaljevski rat se tek završio, a laž o inkubatorima bila je razotkrivena, kada je američka PR agencija Rudder
Finn već bila aktivna u balkanskim ratovima, pripremajući medijsko tlo za naknadnu intervenciju NATO-a.
Tadašnji direktor Rudder Finna objasnio je u kasnijem intervjuu zašto je njegova kompanija širila lažne
izvještaje o srpskim "logorima smrti" u Bosni, na primjer:
Nismo potvrdili postojanje logora smrti u Bosni; samo smo izvijestili da je (američki časopis) Newsday iznio tu tvrdnju.
(…) Imali smo posao za obaviti i obavili smo ga.
Ne plaćaju nas da budemo moralni.
Navodno bi trebalo spomenuti i humanitarne organizacije poput Avaaz i Campact, sa svojim online peticijama.
Umjesto da podržavaju prašumu, oni odjednom pozivaju na "zonu zabrane letenja" iznad Libije.
5. NATO operacije se mogu prodati kao "održavanje mira" jer ne samo da je "propagandna
matrica", već i sam NATO, čvrsto u rukama CFR-a.
Swiss Policy Research piše: "CFR je decenijama održavao vlastiti program obuke za oficire, s tim da je, prema procjenama, oko 75%
svih viših američkih vojnih časnika prošlo obuku CFR-a – uključujući gotovo sve načelnike štaba, komandante
NATO-a i komandante područja od Drugog svjetskog rata."
Na taj način je Vijeće izgradilo ideološki obučenu imperijalnu vojnu silu, kakva se inače
gotovo isključivo nalazi u totalitarnim režimima.
Web stranica CFR-a pruža sljedeće informacije o programu vojne obuke:
Program omogućava odabranim službenicima da prošire svoje znanje o međunarodnim odnosima provodeći godinu dana u sjedištu CFR-a
u New Yorku (...) kroz intenzivno sudjelovanje u sastancima i događajima CFR-a te interakciju s raznolikim članstvom CFR-a.
Karijere generalnih sekretara NATO-a i vrhovnih savezničkih komandanta Evrope (SACEUR)
također ukazuju na Bilderberg grupu i CFR.
Kao najviši zvaničnik NATO-a, generalni sekretar predstavlja organizaciju u javnosti.
On je uvijek iz Evrope.
SACEUR je uvijek američki general ili admiral i ima sveukupnu vojno-operativnu komandu.
Značajan broj generalnih sekretara i SACEUR-a učestvovali su na Bilderberg konferencijama.
Možete pronaći listu imena u odjavnoj špici.
6. NATO kao alat – ne za osiguranje mira, već za unapređenje globalnih ciljeva CFR-a, uključujući centralnu svjetsku vladu.
Činjenica neviđene koncentracije moći CFR-a i njegove globalne mreže dopušta samo jedan zaključak:
NATO se mora smatrati jednim od njegovih instrumenata za unapređenje globalnih ciljeva CFR-a,
uključujući uspostavljanje centralne svjetske vlade.
Navodno "očuvanje mira" služi isključivo da legitimiše njihovo postojanje i njihove operacije – u službi CFR-a.
Jedan od geopolitičkih ciljeva stratega CFR-a je sigurno osigurati, ako ne i proširiti,
vojnu nadmoć američke vojske i NATO-a u svijetu.
Prema ažuriranju iz juna 2023. godine, oružane snage SAD-a imaju procijenjenih 750 vojnih baza u više
od 80 zemalja izvan Sjedinjenih Američkih Država.
U Njemačkoj postoji 119 vojnih objekata.
Vizualna baza podataka prikazuje 56 NATO baza širom svijeta.
Vrijedi spomenuti američku vojnu bazu "Camp Bondsteel" na Kosovu.
Ovo je uspostavljeno nakon NATO-ove operacije "Allied Force" protiv Jugoslavije u junu 1999. godine.
Baza pokriva 386 hektara (3.860.000 m²) i može primiti do 7.000 vojnika iz američke vojske i savezničkih snaga.
"Strategija napetosti" kao geopolitički instrument koji arhitekti svjetske vlade koriste za
daljnje širenje svoje političke i vojne globalne moći
Međutim, svaki geostrateg koji želi dodatno proširiti svoju političku i vojnu globalnu moć ne oslanja se
prvenstveno na konvencionalne – takozvane – "vruće" ratove, već na održavanje stanovništva u stanju "straha i terora".
Ovo se također naziva "strategijom napetosti".
Sljedeća definicija se može naći u Krimpediji:
Strategija napetosti kao politički pojam odnosi se na mjere koje državna tijela promiču ili provode kako bi unijela
strah ili nesigurnost u vlastito stanovništvo ili državu.
(…) Štaviše, strategija napetosti može služiti opravdavanju represivnih akcija i intervencija države
jačanjem želje stanovništva za državnom intervencijom.
Zar to ne zvuči poznato?
Navodna pandemija koronavirusa šalje svoje pozdrave.
Bilo je moguće opravdati represivne mjere samo putem širenja straha i nesigurnosti.
Ali da se vratimo na pojam "strategija tenzije".
Izraz "strategija napetosti" prvi put je upotrijebljen 1969. godine u članku britanskog nedjeljnog lista The Observer.
On je mislio na tajne operacije koje je provela italijanska država.
Između 1969. i 1984. godine u Italiji je bilo nekoliko terorističkih napada, u kojima je
poginulo više od 200 ljudi i oko 600 ih je ranjeno.
Za njih su okrivljene "Crvene brigade", radikalna ljevičarska grupa.
Opsežne istrage venecijanskog istražnog sudije Felicea Cassona dovele su ga do jednog od stvarnih
počinitelja, desničarskog ekstremiste Vincenza Vinciguerre.
On je dao sveobuhvatnu i značajnu ispovijest.
Vinciguerra je svjedočio da su ga štitile osobe unutar državnog aparata i da je napad bio dio sveobuhvatne strategije
koju je Casson kasnije nazvao "strategijom napetosti".
Ovaj pristup je imao za cilj diskreditirati Komunističku partiju, koja je tradicionalno imala snažno
prisustvo u Italiji, kako bi joj se spriječilo učešće u vladi.
Casson je nastavio svoju istragu i, nakon što je istražio arhive službe vojne obavještajne službe SISMI , otkrio je postojanje
izuzetno tajne složene strukture unutar italijanske države.
To su bile takozvane "stay-behind organizacije" , koje su u Italiji nazivane "Gladio".
Gladio je nastao iz saradnje između italijanske "Službe obavještajnih snaga oružanih snaga" (SIFAR) i
CIA-e, i bila je integrisana u NATO od 1964. godine.
Ispravno shvaćeno. To su bile tajne NATO vojske koje su osnovane nakon Drugog svjetskog rata od strane Američke
centralne obavještajne agencije (CIA) zajedno s Britanskom tajnom obavještajnom službom (MI6).
U slučaju sovjetske okupacije zemalja, trebali su se boriti kao gerilci i osloboditi Zapadnu Evropu.
U svom istraživačkom projektu o tajnim armijama NATO-a, švicarski historičar dr Daniele Ganser pronašao je dokaze da su, osim
operacije u Italiji, slične mreže postojale u Francuskoj, Njemačkoj, Grčkoj, Holandiji, Belgiji,
Španiji, Portugalu, Norveškoj, Luksemburgu, Danskoj, Austriji, Finskoj, Švedskoj i Švicarskoj.
Prema historičaru Danijelu Ganseru, "teror (...) je prikladniji od bilo koje druge
vojne strategije za manipulaciju stanovništvom."
Prema Ganseru, metode za stvaranje i manipulaciju strahom koriste se kako bi (domaće) stanovništvo bilo
"prihvatljivo ili neprijateljski nastrojeno prema određenim političkim ili ekonomskim mjerama".
Koji je bolji način da se manipuliše populacijom i učini je prijemčivom za centralizovanu
svjetsku vladu nego stvaranjem straha i nesigurnosti?
Međutim, metode koje se koriste za usađivanje straha i terora u populaciji ne odnose se samo na
naoružano nasilje, već i na bilo koju vrstu ratne retorike.
Na primjer, takozvani "Hladni rat" između SAD-a i Sovjetskog Saveza od 1945. do 1991. doveo je do
prave utrke u naoružanju, uključujući nuklearno oružje.
Iako je izbjegavan direktan otvoreni rat koji uključuje upotrebu oružja, uzajamna prijetnja nuklearnim ratom pod
pojmom "odvraćanje" po prvi put je prizvala mogućnost samouništenja čovječanstva ("prekomjerni udar").
Konflikt je u nekoliko navrata poprimio izuzetno prijeteći karakter, pa je mogućnost "vrućeg" rata
između supersila uvijek bila u pozadini misli ljudi.
Ovo je držalo stanovništvo u stalnom stanju "napetosti" i "nesigurnosti".
Ovo je išlo na ruku vladama i naoružanoj industriji, omogućavajući im da ljudima oduzmu građanska prava i
slobode ili na drugi način profitiraju od situacije.
Isti obrazac se također može vidjeti u trenutnoj retorici koja okružuje sukob između Ukrajine i Rusije.
Nakon raspada Sovjetskog Saveza 1991. godine, na redu je bio NATO.
Ispravno shvaćeno! Sa takozvanom istočnom ekspanzijom NATO-a koja je započela 1999. godine, geopolitički stratezi
uspjeli su održati potencijal za sukob s Rusijom i držati vlastito stanovništvo u stanju napetosti.
Tokom prve istočne ekspanzije NATO-a 1999. godine, to su bile Poljska, Češka i Mađarska;
2004 Bugarska, Estonija, Latvija, Litvanija, Rumunija, Slovačka i Slovenija;
2009 Albanija i Hrvatska;
2017 Crna Gora; 2020 Sjeverna Makedonija;
2023 Finska; 2024 Švedska
Pridruživanje Ukrajine NATO-u bilo bi apsolutni vrhunac politike konfrontacije i tenzija s Rusijom.
Pristupanje Ukrajine NATO-u bi pokrenulo klauzulu o uzajamnoj odbrani, i sve zemlje NATO-a bi se našle u ratu s Rusijom.
Može se pretpostaviti da bi to dovelo do širenja rata širom Evrope, ako ne i cijelog svijeta.
U intervjuu za radio Deutschlandfunk u martu 2024. godine, generalni sekretar NATO-a Jens Stoltenberg je ponovio da
ne može tačno reći kada će Ukrajina biti primljena u savez: "Ali naporno radimo da se to desi što je prije moguće."
Američki državni sekretar Antony Blinken je na marginama ceremonije povodom 75. godišnjice
NATO-a rekao: "Ukrajina će postati članica NATO-a."
Naš cilj na ovom sastanku je pomoći u izgradnji mosta ka njihovom pristupanju.
Blinken, kao što možete pretpostaviti, je član CFR-a.
Dugogodišnja je kontroverza oko toga da li je tokom pregovora 1990. godine dato obećanje da se NATO neće širiti prema istoku.
Činjenica je da ne postoji obavezujuća i ugovorno dogovorena obaveza prema Sovjetskom Savezu ili Rusiji.
Vladimir Polenov, član ruske delegacije na pregovorima 1990. godine, rekao je: "Bila je greška ne staviti ta
jamstva Sovjetskom Savezu da se NATO neće širiti na istok u pisanom obliku. To je bila velika greška."
Bilo s obećanjima ili bez njih, vjerovatno neće biti od interesa za stratege CFR-a.
NATO je ispunio svoju svrhu održavanja "strategije napetosti".
Međutim, postoji još jedno otkrivajuće obećanje između ruske i američke vlade:
U izdanju Berliner Zeitunga od 14. aprila 2014. njemački autor Rolf Hochhuth spomenuo je da su
Kremlj i Bijela kuća od 1952. imali tajni sporazum:
"... posljedično, ako se Hladni rat pretvori u vrući, neće biti razbijeno nijedno staklo na prozorima u Rusiji i
Americi, već će "samo" Poljska i Njemačka biti uništene:
Najnečuvenija izdaja saveznika koju je ikada doživio bilo ko ko još uvijek čita istoriju...
Takva strategija, kojom se rat vodi na leđima evropskog stanovništva, je u potpunosti vjerodostojna za stratege CFR-a.
Stratega CFR-a Allen Dulles je na kraju postavio presedan kao direktor CIA-e od 1953. do 1961. godine, kada je
istovremeno opskrbljivao suprotstavljene strane sukoba oružjem.
Članak objavljen 22. aprila 2024. u časopisu Foreign Affairs, koji se izdaje tromjesečno u ime Vijeća za vanjske
odnose (CFR), pokazuje da ovo nije samo nevjerovatna teorija.
Naslov članka sve govori: "Evropa – ali ne i NATO – treba poslati trupe u Ukrajinu."
Njemački istraživački novinar Thomas Röper komentirao je članak, rekavši, između ostalog: "Svako ko pažljivo čita shvatit
će da je Putinova izjava da će se SAD boriti u Ukrajini do posljednjeg Ukrajinca, nažalost, apsolutno istinita."
Štaviše, članak pokazuje da bi autori također željeli boriti se do posljednjeg Evropljanina...'
Autori također jasno stavljaju do znanja da bi SAD i NATO bili izuzeti od odgovornosti:
A budući da bi evropske snage djelovale izvan okvira i teritorije NATO-a, bilo kakvi gubici ne bi
pokrenuli odgovor prema članu 5 i ne bi doveli SAD u sukob.
Protivnik Rusije ne bi bio NATO, već koalicija evropskih država koja nastoji da suprotstavi golom ruskom imperijalizmu.
Strategija udžbenika, prikazana u obrazovnom filmu "Kako funkcionišu moderni ratovi?"
"Agresor" uvjerava odabrane zemlje da uzmu oružje protiv svog najvećeg rivala, koristeći njihovo oružje i vojske.
Tek kada sve zemlje potroše posljednju municiju, izgube svoje najbolje ljude i budu uništene, pravi mizantrop,
istinski agresor i ratni huškač, interveniše da ih sve zajedno porazi (...) (ili) da bude proslavljen kao spasitelj.
Pogledajte također takozvani Stratforov govor održan 2015. godine od strane američkog geostratega Georgea Friedmana.
Shodno tome, SAD svoju najveću prijetnju vidi u mogućem njemačko-ruskom savezu.
Rat u Evropi koji bi uključivao Njemačku i Rusiju bio bi u interesu američke politike hegemonije.
Također se može prisjetiti dobro poznate izjave britanskog lorda Hastingsa Ismayja u svojstvu prvog generalnog sekretara NATO-a:
NATO je osnovan "da Sovjetski Savez drži vani, Amerikance unutra i Nijemce dole".
Može li se ova izjava zaista razumjeti samo u kontekstu osnivanja NATO-a, kao što to čine tabloidi, ili je i danas važeća?
7. Zaključak: NATO se ne može smatrati garantom "sigurnosti mira" – sigurno ne u Evropi – nego garantom
graditeljima novog svjetskog poretka, i to u dva pogleda
Za arhitekte novog svjetskog poretka pod centraliziranim vodstvom, NATO služi svojoj svrsi na dva načina:
Prvo, NATO kao ratni huškač
Prvo, NATO potiče čitavo ratno huškanje – bilo kroz propagandu, prijetnje poput širenja
NATO-a na istok, ili stvarno naoružavanje, itd.
U Evropi je mogućnost rata prisutnija nego ikad od Drugog svjetskog rata.
Na web stranici Njemačkih oružanih snaga spominje se "Operativni plan Njemačka" (skraćeno OPLAN DEU).
"Plan operacije Njemačka" je "plan nacionalne odbrane" sa sljedećim ciljevima:
S jedne strane, doslovno: "zaštititi i braniti Njemačku, njen teritorijalni integritet i njene
građane, zajedno s drugim državnim i civilnim akterima".
S druge strane, da se osigura raspoređivanje savezničkih snaga preko Njemačke i kroz Njemačku prema istočnom boku NATO-a.
Ratoborna retorika dostigla je novi vrhunac 31. maja 2024.
Ministri vanjskih poslova NATO-a sastali su se u Pragu.
Dnevni red je uključivao pripreme za samit u Washingtonu u julu 2024. i podršku NATO-a Ukrajini.
Naslov u tabloidnim medijima glasi: "SAD i Njemačka dopuštaju upotrebu svojih oružja protiv
položaja u Rusiji, ali samo u blizini Harkova."
Ukrajinska vlada je već 3. juna pozvala da se "oblast primjene" zapadnog naoružanja proširi na rusku teritoriju.
To bi trebalo biti samo pitanje vremena.
Pravo na odbranu proizlazi iz međunarodnog prava, kaže NATO.
Generalni sekretar Alijanse Jens Stoltenberg pozvao je saveznike da nastave snabdijevati Ukrajinu oružjem i municijom.
Rusija je odmah odgovorila: Rusija smatra da je akcija NATO-a ozbiljna eskalacija i prijeti masovnim odgovorom.
Dmitrij Medvedev, predsjednik Rusije od 2008. do 2012. godine i zamjenik predsjednika Savjeta za nacionalnu sigurnost Ruske
Federacije od 2020. godine, napisao je na svom Telegram kanalu:
Takva "pojedinačna pomoć" zemalja NATO-a protiv Rusije ... predstavlja ozbiljnu eskalaciju sukoba.
Bivša Ukrajina i njeni NATO saveznici dobit će odgovor takve razorne sile da sama alijansa
jednostavno neće moći odoljeti povlačenju u sukob.
Na 27. Međunarodnom ekonomskom forumu u Sankt Peterburgu početkom juna 2024. godine, ruski predsjednik
Vladimir Putin govorio je o "asimetričnom odgovoru".
On je opisao takozvani "simetrični odgovor" da je Rusija željela napasti teritoriju NATO-a kao "glupost".
Putin je rekao: "Smatramo da ako neko misli da je moguće isporučiti oružje u zonu borbi kako bi se izveli napadi na našu
teritoriju (...), onda zašto ne bismo imali pravo rasporediti takvo oružje u regije svijeta gdje se napadi
izvode na osjetljive objekte koji pripadaju onim zemljama koje to čine u odnosu na Rusiju?"
Drugo, NATO kao diverziona taktika
Drugo, NATO, zajedno sa svim ratnohuškaštvom – pa čak i ratnom histerijom – služi kao dobrodošla taktika odvraćanja
pažnje za napredovanje stvarnih ciljeva stratega CFR-a: naime, uspostavljanje temelja centralne svjetske vlade.
Vojna nadmoć je samo jedan od nekoliko faktora.
Među najvažnijim kamenovima temeljcima za uspostavljanje novog svjetskog poretka su kontrola i moć nad zdravljem i finansijama.
Posebno u oblasti zdravstva, novi sporazum o pandemiji Svjetske zdravstvene organizacije i revidirane Međunarodne
zdravstvene propise namijenjeni su centralizaciji kontrole nad "zdravstvenim mjerama" širom svijeta.
Svjetska zdravstvena organizacija – koja je, poput UN-a, osmišljena u studijskim grupama CFR-a – potom
bi dobila isključivo ovlaštenje da tumači bolesti i donosi odluke o mjerama koje treba poduzeti.
Još jedan ključni kamen temeljac je kontrola nad finansijama.
Trenutno se širom svijeta – uključujući Rusiju i Kinu – vode pripreme za uvođenje digitalnih valuta centralnih banaka.
Prema njemačkom finansijskom stručnjaku Ernstu Wolfu, svaki građanin i svaka kompanija trebali
bi imati samo jedan račun kod centralne banke.
Ovo bi omogućilo državi da centralno odredi novčanu masu, upravlja i kontroliše novčane
tokove i po potrebi postavlja kamatne stope.
Citat Ernsta Wolffa: "Građani će vrlo brzo shvatiti da država ne može samo pratiti svaku pojedinačnu transakciju, nego i nametnuti
pojedinačne kamatne stope, pojedinačne porezne stope ili čak kazne, vezati novac za sistem društvenog
kreditiranja po kineskom modelu, ili ih u potpunosti isključiti iz svih finansijskih tokova."
Ovo su samo dva primjera kako se moć i kontrola trebaju centralizirati širom svijeta i prenijeti na "svjetsku vladu".
NATO služi prvenstveno da osigura vojnu nadmoć, a drugo da odvuče pažnju od svih vrsta napora
za svjetskom dominacijom koji su u punom jeku.
Kla.TV je razotkrio ove napore u brojnim programima.
Neke od ovih informacija možete pronaći u plavom informativnom okviru.
Dragi gledaoci, možda se sada osjećate preplavljeni svim ovim činjenicama i ne vidite izlaz.
Kla.TV često dobija povratne informacije od gledalaca koji kažu da samo ističemo probleme i ne nudimo nikakva rješenja.
U ovom trenutku, međutim, ne možemo se izvinuti zbog činjenice da naši pristupi rješenjima nisu ukorijenjeni u vidljivom svijetu.
Suočeni sa svim ovim ogromnim prijetnjama, decenijama crpimo snagu i nadu iz više dimenzije, o čemu Ivo Sasek iznova svjedoči.
Za sve koji ne žele izgubiti nadu, željeli bismo skrenuti vašu pažnju na naš širok izbor prosvjetljujućih
konferencija na www.ivo-sasek.ch/veranstaltungen i www.sasek.tv.
Konačno, pogledajte tri kratka isječka iz govora koji je održao osnivač Kla.TV-a Ivo Sasek na
Međunarodnom druženju prijatelja 4. maja 2024.
Sasek raspravlja o oružju distrakcije suočen s stvarnim tajnim svjetskim ratom i o korisnom izlazu iz njega.
Dragi prijatelji, moramo hitno naučiti razumjeti da su se vremena promijenila.
Ratovi koji se trenutno vode u analognom svijetu, tj. fizički ratovi s tenkovima, helikopterima, krstarećim
projektilima i slično, danas imaju potpuno drugu funkciju.
Znaš li koje?
Ovi konvencionalni ratovi koji se trenutno vode prvenstveno služe kao taktika odvraćanja pažnje od
stvarne tajne svjetske ratne situacije, razumiješ li?
Ratovi sami po sebi, dobro razmislite o onome što govorim, ratovi koji se trenutno vode su diverzantske
taktike kojima se pokriva mnogo veći rat koji se odvija.
Ako uspiju cijepiti cijeli svijet ovom genskom terapijom, možeš li razumjeti kako to funkcioniše?
Trenutni hibridni rat, s druge strane, zapravo obuhvata svakog pojedinca na ovoj planeti.
Kao što je ujak Bill (Gates) predvidio: "Tek kada se svaka osoba pod nebom bude vakcinisala, bit
ćemo sigurni..." – znate, ujak Bill, Bill Gates.
– Dakle, skriveni napadač se na to oslanja.
On je to napisao prije 120 godina; imam to na papiru.
Skriveni napadač očekuje da ćemo ga prepoznati tek kad bude prekasno, jer se tada svaka opozicija može
matirati pritiskom na dugme pomoću digitalne, beskontaktne tehnologije totalnog nadzora.
Sada, u ovim našim danima, na ovaj dan otključavanja – kako ga danas nazivam – Bog je, kao da, izvlači svoju
najtvrđu, najoštriju strelicu, svoje najmoćnije oružje.
Koje je to oružje? Govorimo li ovdje o fizičkom oružju?
Ne, ne, ne. Ne sada.
Vidi, hiljade godina su nas naučile da fizičko oružje neizbježno vodi do sve gorih ratova i još smrtonosnijeg oružja.
Naučili smo to.
I tako su istinski i jedini zaista efikasni Božji oružja oružja duha.
Oružje riječi. Najjače što postoji pod nebom.
Istina, izgovorena na primjer, ali ne kao prije, kao slaba ili čak pravno smrtonosna ljudska riječ – nego istina, izgovorena
prema učincima moći i moćnim autentifikacijama ontološke moći.
Možeš li vidjeti razliku?
To znači da u ovoj najavljenoj završnoj bitci možemo koristiti samo jedno oružje.
Cijeli govor, "Unlocking Day", koji je prenosiv uživo u 53 zemlje, možete pronaći na www.kla.tv/29017..
Razmotajte crveni tepih, pustite himnu.
Zastava ponosno vijori visoko na nebu – "Mir! Mir!" često se govori.
Više od 50 mrtvih istovremeno, hiljade ranjenih jadikuju zbog svoje patnje.
Crni dim se uzdiže prema nebu, ljudi vrište za mir na sav glas.
Poput zlatnog sunca na nebu, želimo mir kao naš krajnji cilj.
Mir nije daleki cilj; mir je put.
Mir, vozilo na kojem se putuje.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vladâ duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma i očituje se kao zajednički mir u nama.
Ratovi bjesne na pet kontinenata, ljudi umiru svaki dan.
Nije dovoljno, oni pokreću nešto novo – Sjevernu Koreju, Rusiju ili Iran.
Grlo mi se steže, puls mi ubrzava. Koliko još patnje prije nego što stigne mir?
Tvoja pesnica se steže čvrsto kao stijena. Hej, ako je u tebi mir, bit će mira.
Poput zlatnog sunca na nebu, želimo mir kao naš krajnji cilj.
Mir nije daleki cilj; mir je put.
Mir, vozilo na kojem se putuje.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vladâ duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma i očituje se kao zajednički mir u nama.
Mir, mir, mir također počinje u tebi.
Mir, mir, mir, to je Bog u tebi.
Ovaj mir stvara jedinstvo sa svima, čak i ako je to ludo, hej, postoji takva moć.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vlada duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma, manifestuje se kao zajednički mir u nama.
Mir, mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, mir, to je Bog u meni.
Ono što vlada duboko u mom srcu postoji daleko izvan logike i razuma, manifestuje se kao zajednički mir u nama.
Mir, mir počinje u meni.
Mir, mir, to je Bog u meni.