[ Nagu ütleb vanasõna: "Kõik teed viivad Rooma", nii võib öelda:
"Kõik jäljed viivad NATO toetajate puhul USA-ameerika eraõigusliku mõttekoja Council on
Foreign Relations, lühendatult CFR, juurde."
CFRi enneolematu võimukeskmise ja ülemaailmse võrgustiku fakt lubab teha vaid ühe järelduse:
NATOt tuleb vaadelda kui üht selle vahendit, et edendada CFRi globaalseid eesmärke, kuni
tsentraliseeritud maailmavalitsuseni välja.
Väidetav "rahu tagamine" teenib üksnes nende olemasolu ja tegevuse seadustamist - CFR-i teenistuses.
Esiteks, NATO õhutab kogu sõjategevust - kas propaganda, ähvardused nagu NATO laienemine itta või reaalne relvastus jne.
Euroopas on sõja võimalus praegu suurem kui kunagi varem pärast Teist maailmasõda.
Teiseks on NATO koos kogu sõjapidamise - kuni sõjahüsteeriateni välja - teretulnud kõrvalepõikena, et edendada
CFR-i strateegide tegelikke eesmärke: nimelt tsentraliseeritud maailmavalitsuse nurgakivide rajamist.
4. aprillil 1949 - tubli 75 aastat tagasi - asutati NATO kui tollase Nõukogude Liidu vastane kaitseliit.
NATO tähendab "Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni", mida tuntakse ka kui "Atlandi Liitu" või "Põhja-Atlandi pakti".
NATOsse kuulub praegu 32 Euroopa ja Põhja-Ameerika liikmesriiki.
Liidu tähtsaim põhimõte on NATO lepingu artiklis 5 sisalduv nn vastastikuse abi klausel:
"Lepinguosalised lepivad kokku, et relvastatud rünnakut ühe või mitme neist vastu Euroopas või
Põhja-Ameerikas käsitatakse rünnakuna nende kõigi vastu."
NATO artikkel 5 sätestab seega, et kui ühte NATO liiget rünnatakse, siis on de facto rünnatud kogu NATO.
NATO nõukogu kuulutab välja liitlasriigi, mida on varem ainult üks kord kuulutatud: pärast
terrorirünnakuid USAs 11. septembril 2001. aastal.
Üldsus - nagu võib lugeda Saksamaa valitsuse veebisaidilt - kiidab NATOt kui "maailma edukaimat julgeolekuallianssi".
See on taganud Euroopa julgeoleku 75 aastat.
Hästi kaks aastat pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse näeb 67% Saksamaa elanikkonnast praegu väga tugevat või tugevat ohtu
rahule ja julgeolekule Euroopas, selgub ARD DeutschlandTrend'i 4. aprillil 2024 läbi viidud telefoniküsitlusest.
82% inimestest peab NATOt oluliseks rahu tagamisel Euroopas.
Uuringu "Security 2024" kohaselt pooldab 52% Šveitsi elanikkonnast tihedamaid sidemeid NATOga - 30% pooldab NATOga liitumist.
Küsimus, mil määral NATO kindlustab rahu Euroopas, jagab arvamusi ja puudutab elanikkonda rohkem kui kunagi varem.
Selle dokumentaalfilmi eesmärk on uurida seda küsimust ja heita pilk NATO kulisside taha.
1 Kas NATO on varem rahu taganud? - Kõige olulisemad NATO operatsioonid
Järgnevalt vaadeldakse üksikasjalikumalt mõningaid tähtsamaid NATO operatsioone.
Tegemist on ametlike NATO juhitud operatsioonidega, mitte NATO riikide poolt omal algatusel läbiviidavate operatsioonidega.
Kõik tema sõjalised operatsioonid toimusid külma sõja järgsel perioodil, st pärast 1991. aastat.
Esimesed neist operatsioonidest toimusid 1992. aasta juulis Bosnias mereblokaadide,
lennukeelutsoonide või nn rahuvalvejõudude kujul.
Operatsioon Deliberate Force Bosnias ja Hertsegoviinas 30. augustist kuni 20. septembrini 1995
1994. ja 1995. aastal tabasid mürsukahurid Sarajevo Markalé turgu.
Selle käigus hukkus umbes 100 tsiviilisikut.
Mürsukildude eest süüdistati kohe serblasi.
Uurimiskomisjonist vastutuse kindlakstegemiseks keelduti.
Sellega anti NATO-le luba heita 1026 pommi 338 sihtmärgile kogu Serbia kontrolli all olevas Bosnia osas.
Kahe ja poole nädala jooksul lendasid kaheksa NATO partnerriigi lennukid kokku 3515 korda.
Õhurünnakutes hukkus umbes 27 tsiviilisikut ja sama palju sõdureid.
Praeguseks ei ole olukord Bosnias tegelikult viinud rahu saavutamiseni.
Operatsioon Allied Force endises Jugoslaavia Liitvabariigis 24. märtsist kuni 10. juunini 1999
Operatsioon Allied Force oli Jugoslaavia Liitvabariigi vastu suunatud NATO sõjalise operatsiooni koodnimetus.
Kasutatud umbes 200 hävituslennukit heitsid alla 28 018 lõhkekeha - sealhulgas
kassettpommid - ja 10-15 tonni uraaniga kaetud laskemoona.
Ei olnud ÜRO mandaati ega liitlasjuhtumi esinemist.
NATO põhjendas õhurünnakuid väidetava "humanitaarkatastroofiga".
Mitmete aruannete, sealhulgas OSCE aruannete kohaselt ei olnud enne sõja algust mingit
humanitaarkatastroofi ega etnilist puhastust.
Pärast sõja algust oli aga 10 000 hukkunud sõdurit ja politseinikku;
489-528 tsiviilisikute surmajuhtumit Human Rights Watchi andmetel;
Jugoslaavia hinnangul tapeti 1200-2500 tsiviilisikut;
laastavad pikaajalised mõjud, nagu näiteks raseduse katkemine ja tõsised haigused, mida põhjustab uraanimoona.
Hinnanguliselt suri 125 000 inimest pikaajaliste tagajärgede tõttu.
Surmamäär Jugoslaavias ja Serbias tõusis aastaga 2,5 %.
Samuti hävitati infrastruktuur: 110 haiglat, 480 kooli, 19 raudteejaama, 60 silda ja tööstusettevõtteid.
Operatsioon "Kestev vabadus" (OEF) Afganistanis, Filipiinidel, Gruusias, Kõrgõzstanis, Aafrika Sarve piirkonnas, Somaalias
ja Saharas 7. oktoobrist 2001 kuni 28. detsembrini 2014
Vastuseks 11. septembri 2001. aasta rünnakutele kuulutas USA valitsus välja nn sõja rahvusvahelise terrorismi vastu.
NATO nõukogu otsustas seejärel liigitada rünnakud rünnakuks Ameerika Ühendriikide vastu vastavalt
Põhja-Atlandi lepingu artikli 5, vastastikuse abi klauslile.
Üks meede selles terrorismivastases sõjas oli operatsioon "Kestev vabadus".
Operatsioonis, mida juhtis USA keskjuhatus, osales umbes 70 riiki.
Operatsioon lõppes 28. detsembril 2014.
See asendati NATO missiooniga "Resolute Support", mis kestis kuni 11. septembrini 2021.
Tegemist ei olnud enam lahingumisssiooniga, vaid pigem Afganistani valitsuse nõustamise ja logistilise toetamisega.
NATO jättis Afganistanis maha kõike muud kui rahu ja julgeoleku.
Lühikese aja jooksul oli Taliban võtnud kontrolli alla suure osa kogu riigist.
Welthungerhilfe sõnul on humanitaarolukord "katastroofiline".
Paljud vaatlejad peavad rahvusvahelist missiooni Afganistanis ebaõnnestunuks.
NATO ja tema liitlased on jätnud maha hinnanguliselt 240 000 ohvrit.
2012. aastaks oli ainuüksi 43 000 tsiviilelaniku surmajuhtumit.
Üle 3500 NATO sõduri kaotas oma elu - neist 59 Saksa Bundeswehri sõdurit.
Rahvusvaheline sõjaline operatsioon Liibüas 19. märtsist kuni 31. oktoobrini 2011
17. märtsil 2011 volitas ÜRO resolutsioon 1973 ÜRO liikmesriike kehtestama Liibüa kohal lennukeelutsooni, et väidetavalt kaitsta
tsiviilelanikkonda ja toetada mässulisi valitsusvägede vastu.
31. märtsil 2011 võttis NATO üle kogu sõjalise operatsiooni juhtimise ÜRO resolutsiooni 1973 jõustamiseks.
NATO tegi 260 hävitajaga kokku 7587 õhurünnakut.
Tulemuseks oli 50 000 tsiviilisikute surma ja 50 000 tsiviilisikute vigastust.
Enamik majandusinfrastruktuuri hävitati ja suure veevõrgu rajatisi pommitati.
NATO tegevus Liibüas on teinud kõike muud kui taganud rahu.
Liibüat on alates riigipea Muammar al-Gaddafi kukutamisest 2011. aastal raputanud vägivaldsed konfliktid.
Poliitiline ebastabiilsus ning avaliku korra ja majanduse kokkuvarisemine iseloomustab
inimeste igapäevaelu Põhja-Aafrika riigis tänaseni.
Lisaks saabusid miljonid pagulased Euroopasse Liibüa kaudu.
Enne väidetavat "humanitaarabi" hädaolukorda Liibüas oli Muammar al-Gaddafi juhitud riigis üks kõrgemaid sissetulekuid inimese
kohta ja kõrgeimaid sotsiaalseid saavutusi kogu Aafrikas.
Väide, et Gaddafi oli tapnud 6000 inimest, osutus valeks.
Pärast al-Gaddafi kukutamist oli humanitaarkatastroof alles algamas!
Edasised sõjad NATO riikide poolt ja NATO riikidega
NATO juhitud operatsioonid põhjustasid mõõtmatuid kannatusi sadade tuhandete ohvrite ja laastavate pikaajaliste tagajärgedega!
Lisaks sellele on NATO riikide poolt ja NATO riikidega peetud muud sõjad, näiteks: Vietnami sõda 1965-1975,
mille ajal kasutas USA sõjavägi suures ulatuses väga mürgist herbitsiidi "Agent Orange".
See põhjustas tohutut pikaajalist kahju keskkonnale ja geneetilisele materjalile,
loote väärarenguid ja raseduse katkemist.
Valitsuse andmetel oli 2009. aastaks surnud 400 000 vietnamlast.
1. Iraagi sõda või 2. Lahesõda 1990/91
2. Iraagi sõda ja 3. Lahesõda 2003. aastal, kus USA juhtimisel tegutsev koalitsioon tulistas
1000-2000 tonni soomustläbistava uraaniga laskemoona.
Kodusõda Süürias alates 2011. aastast
Sõjaline sekkumine Jeemenis 2011-2015
Kõiki neid sõdu ühendab üks asi:
Sõjaga tekitatud kurjused olid suuremad kui see oletatav ebaõiglus, mida see pidi kõrvaldama, et kindlustada riigis rahu.
See rikub rahvusvahelise sõjaõiguse põhimõtet.
Ja neil sõdadel on veel üks ühine joon: nad on üles ehitatud valedele.
Šveitsi ajaloolane dr Daniele Ganser on oma raamatus "Ebaseaduslikud sõjad: kuidas NATO riigid saboteerivad
ÜROd" näidanud, kuidas on minevikus ja tänapäeval peetud ebaseaduslikke sõdu - ilma alliansi ja ÜRO otsese mandaadita.
Seetõttu õigustatakse sõdu moraalselt väidetava "humanitaarkatastroofi" või muu valega.
Kuid kuidas on see võimalik ja kuidas seda rakendatakse?
Ja kui NATO operatsioonid ei taganud rahu minevikus, siis kas nad peaksid seda tegema ka praegu?
2. Kui NATO operatsioonid ei taganud mingil juhul rahu, siis kas see oli puhas läbikukkumine või kaval kalkulatsioon?
Et sellele küsimusele vastata, peame heita pilgu NATO kulisside taha.
Kes on NATO taga ja millised on nende eesmärgid?
Kes oli NATO asutamise taga?
Nagu öeldakse: "Kõik teed viivad Rooma":
"Kõik jäljed viivad USA-USA eraõigusliku mõttekoja Council on Foreign Relations -
lühendatult CFR - juurde, mis puudutab NATO toetajaid."
USA jurist William Bundy omistas CFRi uurimisrühmadele abi mõtteviisi loomisel, mis viis Marshalli plaani ja NATO-ni.
Bundy oli LKA välisluureteenistuse analüütik.
Kui 1939. aasta septembris algas Euroopas Teine maailmasõda, tegi USA välisministeerium ettepaneku
sõltumatute analüüside ja uuringute programmi koostamiseks.
See määrati CFRi uurimisrühmadele.
Projekti, mis sai tuntuks kui sõja- ja rahu-uuringud, eesmärk oli suunata Ameerika välispoliitikat eelseisvatel
sõja-aastatel ja pärast seda tekkiva uue maailma väljakutsetes.
CFRi veebisaidil on samuti märgitud, et "asi oli rangelt konfidentsiaalne".
Tsitaat: "Sest kogu plaan oleks "üle parda visatud", kui avalikuks saaks, et
välisministeerium teeb koostööd välise grupiga (CFR).
Rockefelleri fond nõustus projekti rahastama, esialgu vastumeelselt, kuid pärast seda, kui ta oli
veendunud selle tähtsuses, peaaegu 350 000 dollariga .
Järgmise viie aasta jooksul osales "Sõja ja rahu uuringutes" peaaegu 100 meest, "
Sõja ja rahu uuringute juhtkomitee esimees oli Norman H. Davis .
Davis oli CFR-i juhatuse liige alates 1921. aastast ja president aastatel 1936-44.
Allen Welsh Dulles ja Hanson W. Baldwin (1903-1991) juhtisid "Sõja ja rahu uuringute" relvastusrühma,
kus töötati välja NATO põhilised ideed ja projektid.
Allen Welsh Dulles oli CFR-i juhatuse liige aastatel 1927-69 ja president aastatel 1946-50; ta oli LKA juht aastatel 1953-1961.
LKA direktorina andis Dulles loa muu hulgas Fidel Castro , Patrice Lumumba ja Rafael Trujillo varjatud mõrvamiseks.
Lumumba mõrvati laskekomando poolt.
Varem oli ta mänginud olulist rolli Kongo rahumeelses väljaviimises Belgia koloniaalvõimust.
Dulles oli vastutav valitsuse kukutamise eest Iraanis ja Guatemalas.
Tema juhtimisel toetas LKA salaja korraga kahte konkureerivat konfliktipartiid Lõuna- ja Kesk-Ameerikas.
Dulles laskis isegi Kuuba revolutsionääridele relvi tarnida.
Kooskõlas põhimõttega "jaga ja valitse".
See põhimõte kirjeldab sõjalist, poliitilist või retoorilist strateegiat, mille eesmärk on vastasleeri lõhestamine.
Dulles algatas 1953. aastal ka CIA uurimisprogrammi MK ULTRA.
Mõttekontrolli programm hõlmas tuhandeid inimkatsetusi, mille käigus on dokumenteeritud mitu surmajuhtumit.
Ajaloolane dr Daniele Ganser jõudis oma teoses järeldusele, et ka president John F. Kennedy mõrva tellijaks oli Allen Dulles.
Dulles oli 33. astme vabamüürlane.
Kas pole siis üllatav, et NATO ei taga üldse rahu, sest selle põhiidee töötas välja
mees Allen Dulles, kelle käed on verega kaetud?
1983. aasta juulis ilmunud artikkel Briti erialaväljaandes "International Affairs"
heidab valgust NATO hilisemale asutamisele.
Pealkiri on: "Pentagoni läbirääkimised 1948. aasta märtsis: Põhja-Atlandi lepingu algus".
Autorite Cees Wiebesi ja Bert Zeemani sõnul oli selle artikli eesmärk täiendada NATO ametlikku ajalookirjutust.
Tsitaat: "NATO ametliku ajalookirjutuse kohaselt algasid Põhja-Atlandi lepingu allkirjastamiseni viinud
läbirääkimised Washingtonis 6. juulil 1948. aastal.
Siiski on juba mõned aastad olnud teada, et Ameerika Ühendriikide ja Lääne-Euroopa riikide vahelised läbirääkimised
julgeolekulepingu üle toimusid juba enne seda kuupäeva.
Need läbirääkimised toimusid 1948. aasta märtsi lõpus Ameerika Ühendriikide, Ühendkuningriigi ja Kanada vahel
Washingtonis asuvas Pentagonis kõige rangema saladuse all.
Üks nende salajaste konsultatsioonide osaleja räägib "otsustavatest (ja salajastest) Pentagoni
kõnelustest 1948. aasta märtsis, mille käigus Põhja-Atlandi leping tegelikult välja töötati"."
"Rahvusvaheliste suhete" artiklis nimetatakse ka inimesi, kes viisid läbirääkimisi
Pentagonis 22. märtsist kuni 1. aprillini 1948. aastal.
Ka siin viivad delegatsioonis osalejate jäljed, kuidas saakski teisiti olla, CFR-i:
Lewis W. Douglas , oma delegatsiooni juht.
Ta oli aastatel 1947-1950 Ameerika Ühendriikide suursaadik Ühendkuningriigis.
Alates 1935. aastast oli ta Rockefelleri fondi liige ja aastatel 1936-1939 täitevkomitee liige.
Ta kuulus välissuhete nõukogu juhatusse aastatel 1940-1964.
Theodore Achilles , USA diplomaat Peruus, oli samuti CFR-i liige.
Alfred Gruenther , USA armee kindral, oli aastatel 1953-1956 kõigi NATO operatsioonide ülemjuhataja .
Robert Cecil oli Briti diplomaat ja 1920. aasta juulis Londonis asuva eraõigusliku mõttekoja "Chatham House" kaasasutaja.
Aasta hiljem asutati New Yorgis USA vaste, CFR.
Kuni 2004. aastani oli Chatham House tuntud ka kui Kuninglik Rahvusvaheliste Asjade Instituut.
Põhiprojekte rahastavad muu hulgas Rockefelleri fond, Bill & Melinda Gatesi fond ja NATO.
Robert Cecil oli vabamüürlane.
Lester B. Pearson , Kanada delegatsiooni juht, oli Kanada 14. peaminister aastatel 1963-1968.
Ta oli Bilderbergi rühma liige ja osales 1964. aasta Bilderbergi kohtumisel.
Rockefelleri fond, CIA ja CFR olid jällegi kaasatud Bilderbergi rühma loomisse.
Eesmärk oli korraldada korduvaid konverentse Euroopa ja USA poliitikute ja ärijuhtidega.
3. NATO eesmärgid = CFRi eesmärgid
Selleks, et mõista NATO põhieesmärke või eesmärki, tuleb mõista CFRi eesmärke.
CFR on oma veebilehel tagasihoidlik:
Selle eesmärk on "aidata meil paremini mõista maailma ja välispoliitilisi otsuseid, millega
Ameerika Ühendriigid ja teised riigid silmitsi seisavad".
Kuid tõenäoliselt ei ehita organisatsioon üles enneolematult ulatuslikku võrgustikku
vaid selleks, et täita nõustamisfunktsiooni!
Aastakümneid oli CFR peaaegu kõigil võtmepositsioonidel USA valitsuses ning andis iga valitsuse - nii demokraatide kui
ka vabariiklaste - jaoks mitusada tippametnikku ja nõunikku.
Washington Posti endine tegevtoimetaja ja ombudsman Richard Harwood kirjutas välissuhete nõukogu kohta heakskiitvalt, et
selle liikmed "sarnanevad kõige rohkem sellele, mida võiks nimetada Ameerika Ühendriikide valitsevaks institutsiooniks.
(...) Nad mitte ainult ei analüüsi ja tõlgenda USA välispoliitikat, vaid aitavad seda teha."
Välissuhete eranõukogu liikmete hulka kuuluvad:
mitmed USA presidendid ja asepresidendid mõlemast parteist;
peaaegu kõik USA välis-, kaitse- ja rahandusministrid;
enamik USA sõjaväe ja NATO staabiülematest ja komandöridest;
mõned kõige mõjukamad kongressi liikmed (eriti välis- ja julgeolekupoliitika kujundajad);
Peaaegu kõik riikliku julgeoleku nõunikud, CIA direktorid, ÜRO suursaadikud, Föderaalreservi esimehed,
Maailmapanga presidendid ja riikliku majandusnõukogu direktorid;
arvukad silmapaistvad teadlased; arvukad pankade, mõttekodade, ülikoolide,
valitsusväliste organisatsioonide ja Hollywoodi juhid;
samuti 9/11 komisjoni ja Warreni komisjoni võtmeisikud.
Lisaks sellele kuuluvad CFRi hulka ettevõtted, mis kuuluvad suurte ettevõtete, suurte panganduse, suurte
tehnoloogiate, suurte andmete, suure meedia ja suure farmaatsia globaalsete hiiglaste hulka.
Ühesõnaga, CFRil on võrratu ulatus ja võimsus.
Kuid CFRi võim ja mõju ulatub kaugemale selle liikmetest:
Inglismaal on CFRi sõsarorganisatsioon, mida tuntakse 1920. aastal asutatud Royal Institute of International
Affairs (RIIA), mida tuntakse ka Chatham House'i nime all;
Euroopas asutas CFR 2007. aastal Euroopa Välissuhete Nõukogu (ECFR);
Nõukogu (Council of Councils - CoC) ühendab CFRi liikmesorganisatsioone 24
riigist, sealhulgas Venemaalt ja Hiinast.
Venemaa CFR-i liikmesorganisatsioon "Välis- ja kaitsepoliitika nõukogu" (SVOP) korraldab diskussiooniklubi "Valdai",
kus Venemaa president Vladimir Putin osaleb regulaarselt.
Kaks korda nädalas ilmuv ajakiri "The New American" võttis selle oma 2021. aasta juuli numbris järgmiselt kokku.
See oli eriväljaanne CFRi 100. aastapäeva tähistamiseks pealkirjaga: "CFR: ikka veel võim trooni taga".
"CFR-i ajalugu on kroonika sajanditepikkusest sõjast rahvusliku suveräänsuse vastu ja järeleandmatust püüdest luua
kõikvõimas maailmavalitsus, mida CFR-i globalistid on sageli nimetanud oma "uueks maailmakorraks". (...)
Tõepoolest, CFR omab enneolematut mõju poliitilises, finants-, majandus-, meedia- ja akadeemilises ringkonnas. (...)
Ta on avalik nägu, keskne närvisüsteem selles, mida kriitikud nimetavad "sügavaks riigiks" - valimata
"alaline valitsus", mis on võtnud kontrolli meie riigi üle."
Väljaanne lõpeb sõnadega, tsitaat: "Süvariigi põrgulik haaret meie riigi - ja kogu maailma - üle ei suudeta murda, kui rohkem
ameeriklasi (ja rohkem inimesi kogu maailmas) ei ärka üles, ei paljasta CFR-i kasvavat kontrolli ja ei astu
vastu selle kuratlikule uue maailmakorra tegevuskavale."
17. veebruaril 1950 ütles Wall Streeti pankur James P. Warburg, Franklin D. Roosevelti nõunik, USA senati komiteele: "Meil saab
olema maailmavalitsus, kas see meeldib meile või mitte (...) nõusoleku või vallutuse teel. Roosevelt, ütles USA senati
komiteele: "Meil saab olema maailmavalitsus, kas see meeldib meile või mitte (...) nõusoleku või vallutuse teel."
Ta oli samuti CFR-i liige, nagu ka tema isa Paul Warburg, keda tuntakse Föderaalreservi süsteemi "isana".
Seda, mil määral NATO mängib võtmerolli tsentraliseeritud maailmavalitsuse tegevuskava
elluviimisel, saab näha järgmistest peatükkidest.
4 Kuidas on võimalik NATO operatsioone müüa "rahu tagamisena"? - "CFR-i propagandamaatriks"
Geopoliitiliste strateegiate edukas elluviimine, eelkõige sõjaliste vahendite õigustamine rahu
väidetava kindlustamise eesmärgil, oleks mõeldamatu ilma avaliku arvamuse tõhusa mõjutamiseta.
Šveitsi poliitikauuringute (SPR) 22-leheküljeline uuring 2017. aasta septembrist esitab CFR-i "Propagandamaatriksi":
"Kuidas CFR kontrollib geostrateegilise teabe liikumist".
"Swiss Policy Research" on sõltumatu uurimis- ja teabeprojekt geopoliitilise
propaganda kohta Šveitsi ja rahvusvahelises meedias.
Uuringus selgitatakse, "kuidas CFR lõi suuresti iseseisva, atlandiülese teabetsükli, milles peaaegu kõiki
asjakohaseid allikaid ja võrdluspunkte kontrollivad nõukogu ja selle partnerorganisatsioonide liikmed".
USAs on peaaegu kõik tuntud meediaväljaanded tegelikult asutatud CFRi esindajate poolt või aastakümneid tagasi üles ostetud.
Saksamaal toimub juhtivate meediategelaste kaasamine - lisaks Bilderbergi grupile - eelkõige nn Atlandi silla kaudu.
Selle asutas 1952. aastal CFRi ja Maailmapanga president John J. McCloy koos CFRi liikme ja pankuri Eric Warburgiga.
Šveitsis toimub suuremate kirjastajate struktuuriline integratsioon peamiselt Bilderbergi grupi kaudu ja üha
tihedama koostöö kaudu Saksa Atlantikbrücke meediaga.
Uudisteagentuurid
Uudisteagentuuridel on infomaatriksis eriline roll.
Tegelikult pärineb peaaegu kogu tekst ja pilt, mida CFR-meedia kasutab rahvusvaheliste sündmuste
puhul, vaid kolmest ülemaailmsest uudisteagentuurist:
Ameerika Associated Press (AP), Briti-Kanada Thomson-Reuters ja Prantsuse Agence France-Presse (AFP).
Kui Reuters ja AP on otseselt seotud nõukoguga, siis AFP kuulub Prantsuse riigile, mis omakorda on
integreeritud transatlantilistesse struktuuridesse Bilderbergi grupi ja NATO kaudu.
Valitsusvälised organisatsioonid ja PR-agentuurid
Isegi ilma valitsusväliste organisatsioonideta oleks sõjalisi operatsioone üldsusele peaaegu võimatu müüa.
Need petavad inimesi uskuma, et nad on sõltumatumad ja usaldusväärsemad.
Tegelikult on Amnesty Internationali (AI), Human Rights Watchi (HRW) ja paljude teiste pealtnäha humanitaarorganisatsioonide
direktorid olnud aastakümneid seotud CFRiga.
Paljusid teisi rahastavad ja juhivad CFR-i miljardärid, nagu George Soros.
Swiss Policy Research (SPR) kirjutab, et selliseid valitsusväliseid organisatsioone
kasutatakse alati siis, kui sõjalist sekkumist on vaja legitimeerida humanitaarsetes tingimustes.
Juba 1991. aastal "kinnitas" Amnesty International avalikult "inkubaatorivalet" , mille leiutas üks Ameerika PR-firma ja
aitas seega oluliselt kaasa Pärsia lahe sõja käivitamisele.
Amnesty International ja Human Rights Watch on samuti kutsunud üles "humanitaarsele" sõjalisele
sekkumisele Balkanil, Afganistanis ja Liibüas kahtlaste või isegi valede väidete alusel.
Väide, et Gaddafi oli tapnud 6000 inimest, osutus Swiss Policy Researchi andmetel valeks.
Lahesõda oli alles lõppenud ja inkubaatorvalge oli paljastatud, kui USA PR-agentuur Rudder Finn oli juba
aktiivselt tegev Balkani sõdades, valmistades ette avalikkuse pinnast hilisemaks NATO sekkumiseks.
Rudder Finni toonane direktor selgitas hilisemas intervjuus, miks tema firma levitas
valeandmeid näiteks Bosnia serblaste "surmalaagritest":
"Me ei ole kinnitanud surmalaagrite olemasolu Bosnias, me oleme ainult avaldanud, et (USA ajakiri) Newsday on seda väitnud.
(...) Meil oli ülesanne ja me tegime seda.
Meile ei maksta selle eest, et olla moraalne."
Samuti on olemas väidetavalt humanitaarorganisatsioonid nagu Avaaz või Campact oma veebipetitsioonidega.
Vihmametsade toetamise asemel nõuavad nad äkki "lennukeelutsooni" kehtestamist Liibüa kohal.
5. NATO operatsioone saab müüa kui "rahu kindlustamist", sest mitte ainult
"propagandamaatriks", vaid ka NATO ise on kindlalt CFR-i käes
Swiss Policy Research kirjutab: "CFR on aastakümneid säilitanud oma ohvitseride koolitusprogrammi, nii et hinnanguliselt on CFR
koolitanud umbes 75% kõigist USA kõrgematest sõjaväeohvitseridest - sealhulgas peaaegu kõik staabiülemad, NATO ülemjuhatajad
ja piirkondlikud komandörid alates Teisest maailmasõjast.
Sel viisil on nõukogu üles ehitanud ideoloogiliselt koolitatud imperialistliku relvajõu, mida muidu
tuntakse peaaegu ainult totalitaarsetest režiimidest."
Sõjalise väljaõppe programmi kohta saate lugeda CFRi veebisaidilt:
"Programm võimaldab valitud ametnikel laiendada oma teadmisi rahvusvahelistest suhetest, viibides aasta CFRi peakorteris New
Yorgis (...), osaledes intensiivselt CFRi kohtumiste ja ürituste aktiivses programmis
ning suheldes CFRi mitmekesise liikmeskonnaga."
NATO peasekretäride ja liitlasvägede ülemjuhatajate Euroopas - lühendatult SACEUR - jäljed
viitavad samuti Bilderbergi grupile ja CFRile.
Peasekretär esindab organisatsiooni avalikkuses NATO kõrgeima esindajana.
Ta on alati Euroopast pärit.
SACEUR on alati USA kindral või admiral ja tal on kõrgeim sõjaline operatiivjuhtimine.
Paljud peasekretärid ja SACEURid on osalenud Bilderbergi konverentsidel.
Nimede loetelu on esitatud krediteerimisel.
6. NATO kui vahend - mitte rahu tagamiseks, vaid pigem CFR-i globaalsete eesmärkide edendamiseks, kuni
tsentraliseeritud maailmavalitsuseni välja, kaasa arvatud.
CFRi enneolematu võimukeskmise ja ülemaailmse võrgustiku fakt lubab teha vaid ühe järelduse:
NATOt tuleb vaadelda kui üht selle vahendit, et edendada CFRi globaalseid eesmärke, kuni
tsentraliseeritud maailmavalitsuseni välja.
Väidetav "rahu tagamine" teenib üksnes nende olemasolu ja tegevuse seadustamist - CFR-i teenistuses.
CFR-i strateegide üks geopoliitiline eesmärk on kindlasti USA armee ja NATO sõjalise ülemvõimu
kindlustamine, kui mitte laiendamine, maailmas.
2023. aasta juuni ajakohastatud andmetel on USA relvajõududel hinnanguliselt 750
sõjaväebaasi enam kui 80 riigis väljaspool USAd.
Saksamaal on 119 sõjalist rajatist.
Visuaalne andmebaas näitab 56 NATO baasi üle maailma.
Märkimist väärib USA sõjaväebaas "Camp Bondsteel" Kosovos.
See loodi pärast NATO operatsiooni "Allied Force" Jugoslaavia vastu 1999. aasta juunis.
Baasi pindala on 386 hektarit (3 860 000 m²) ja seal paikneb kuni 7000 USA armee ja liitlasvägede sõdurit.
"pingestrateegia" kui maailmavalitsuse arhitektide geopoliitiline vahend nende poliitilise ja
sõjalise maailmavõimu edasiseks laiendamiseks.
Kuid iga geostrateeg, kes tahab oma poliitilist ja sõjalist maailmavõimu veelgi laiendada, ei toetu
eelkõige tavapärastele - nn "kuumadele" sõdadele, vaid elanikkonna hoidmisele "hirmus ja hirmus".
Seda tuntakse ka kui "pingestrateegiat".
Järgmine määratlus on esitatud Krimpedias:
"Pinge strateegia kui poliitiline termin viitab meetmetele, mida riigiorganid edendavad või viivad ellu, et
tekitada hirmu või ebakindlust oma elanikkonna või riigi hulgas.
(...) Lisaks võib pingestrateegia õigustada riigi repressiivseid meetmeid ja sekkumisi,
tugevdades elanikkonna soovi riigi sekkumise järele."
Kas see ei kõla tuttavalt?
Arvatav koronaviiruse pandeemia saadab oma tervitused.
Repressiivseid meetmeid oli võimalik õigustada ainult "hirmu ja ebakindluse õhutamise" abil.
Aga tagasi mõiste "pingestrateegia" juurde.
Terminit "pingestrateegia" kasutati esmakordselt 1969. aastal Briti pühapäevases ajalehes Observer ilmunud artiklis.
Ta viitas Itaalia riigi salajastele operatsioonidele.
Aastatel 1969-1984 toimus Itaalias mitu terrorirünnakut, mille tagajärjel hukkus üle 200 inimese ja umbes 600 sai vigastada.
Selles süüdistati "Punaseid brigaade", mis on vasakradikaalne rühmitus.
Veneetsia uuriva kohtuniku Felice Cassoni ulatuslikud uurimised viivad ta ühe tegeliku kurjategija,
paremäärmuslase Vincenzo Vinciguerra jälgedele.
Ta tegi ulatusliku ja olulise ülestunnistuse.
Vinciguerra tunnistas, et teda olid varjanud inimesed riigiaparaadist ja et mõrv oli osa terviklikust strateegiast,
mida Casson hiljem kirjeldas kui "pingestrateegiat".
Selle lähenemisviisi eesmärk oli diskrediteerida traditsiooniliselt tugevat kommunistlikku parteid
Itaalias, et takistada selle osalemist valitsuses.
Casson uuris edasi ja avastas pärast sõjaväelise luureteenistuse SISMI arhiivide uurimist, et Itaalia
riigi sees on olemas väga salajane kompleksne struktuur.
Need olid nn "stay-behind organisatsioonid" , mida Itaalias nimetati "Gladio".
Gladio tekkis Itaalia relvajõudude luureteenistuse SIFAR ja LKA koostööst ning oli NATOsse integreeritud alates 1964. aastast.
Õigesti mõistetud. Need olid NATO salajased armeed, mis loodi pärast Teist maailmasõda USA
salateenistuse CIA poolt koos Briti salateenistuse MI6-ga.
Nõukogude okupatsiooni korral pidid nad võitlema sissina ja vabastama Lääne-Euroopa.
Šveitsi ajaloolane dr Daniele Ganser leidis oma NATO salajasi armeesid käsitlevas uurimisprojektis tõendeid, et lisaks Itaalias
toimunud operatsioonile eksisteerisid sarnased võrgustikud ka Prantsusmaal, Saksamaal, Kreekas, Madalmaades,
Belgias, Hispaanias, Portugalis, Norras, Luksemburgis, Taanis, Austrias, Soomes, Rootsis ja Šveitsis.
Ajaloolase Daniele Ganseri sõnul on "terror (...) sobivam kui ükski teine sõjaline strateegia elanikkonnaga manipuleerimiseks".
Ganseri sõnul on hirmu tekitamise ja manipuleerimise meetodite eesmärk muuta (kohalik) elanikkond "teatud poliitiliste või
majanduslike meetmete" suhtes vastuvõtlikuks või vaenulikuks.
Kuidas saab elanikkonda paremini manipuleerida ja muuta tsentraliseeritud maailmavalitsuse suhtes
vastuvõtlikuks kui hirmu ja ebakindluse tekitamisega?
Kuid meetodid, mida kasutatakse hirmu ja hirmu sisendamiseks elanikkonnas, ei ole seotud ainult relvastatud
jõudu kasutava terroriga, vaid ka igasuguse sõjaretoorikaga.
Näiteks nn "külm sõda" USA ja Nõukogude Liidu vahel aastatel 1945-1991 tõi kaasa tõelise
võidurelvastumise, sealhulgas tuumarelvastumise.
Kuigi otsest avatud sõda koos relva kasutamisega välditi, tõi vastastikune tuumasõja ähvardus mõiste "heidutus" all esmakordselt
esile võimaluse inimkonna enesehävitamiseks ("overkill").
Konflikt võttis mitmel korral äärmiselt ähvardava iseloomu, nii et supervägede vahelise "kuuma" sõja võimalus oli alati õhus.
Sel viisil hoiti elanikkond kogu aeg "pinge" ja "ebakindluse" all.
See mängis valitsuste ja kaitsetööstuse kätte, et võtta inimestelt nende kodanikuõigusi
ja -vabadusi või teenida muul viisil kasumit.
Sama muster on äratuntav ka praeguses Ukraina-Venemaa konflikti ümbritsevas retoorikas.
Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist 1991. aastal oli NATO kord.
Õigesti mõistetud! NATO nn idasuunalise laienemisega alates 1999. aastast õnnestus geopoliitilistel
strateegidel säilitada konfliktipotentsiaal Venemaaga ja hoida oma elanikkonda pinge all.
Kui NATO 1999. aastal esimest korda ida poole laienes, olid see Poola, Tšehhi Vabariik ja Ungari;
2004 Bulgaaria, Eesti, Läti, Leedu, Rumeenia, Slovakkia ja Sloveenia;
2009 Albaania ja Horvaatia;
2017 Montenegro; 2020 Põhja-Makedoonia;
2023 Soome; 2024 Rootsi
Ukraina liitumine NATOga oleks Venemaaga vastasseisu ja pingeid tekitava poliitika absoluutne tipp.
Kui Ukraina peaks liituma NATOga, rakenduks vastastikuse abi klausel ja kõik NATO riigid oleksid Venemaaga sõjas.
Võib eeldada, et selle tulemuseks oleks sõja levimine kogu Euroopasse, kui mitte kogu maailma.
Märtsis 2024 andis NATO peasekretär Jens Stoltenberg Deutschlandfunkile intervjuu, milles rõhutas, et ta ei saa täpselt
öelda, millal Ukraina allianssi vastu võetakse: "Aga me töötame kõvasti selle nimel, et see toimuks võimalikult kiiresti."
USA riigisekretär Antony Blinken ütles NATO 75. aastapäeva tähistamise tseremoonia
kõrval, tsitaat: "Ukrainast saab NATO liige.
Meie eesmärk sellel kohtumisel on aidata ehitada silda nende ühinemiseks."
Blinken, arvasite ära, on CFR-i liige.
Pikka aega on vaieldud selle üle, kas 1990. aasta läbirääkimistel anti selline lubadus, et NATOd ei laiendata ida poole.
Fakt on see, et ei ole mingit siduvat ja lepingupõhist kohustust Nõukogude Liidu või Venemaa suhtes.
Vene delegatsiooni liige Vladimir Polenov ütles 1990. aasta läbirääkimistel: "Oli viga, et Nõukogude
Liidule ei antud kirjalikke tagatisi, et NATOd ei laiendata idas. See oli väga suur viga."
Kas lubadusega või ilma, ei tohiks CFR-i strateegidele oluline olla.
NATO on täitnud oma eesmärki säilitada "pingestrateegia".
Kuid Venemaa ja USA valitsuste vahel on veel üks paljastav lubadus:
Berliner Zeitungi 14. aprilli 2014. aasta numbris mainis Saksa kirjanik Rolf Hochhuth, et Kremlil ja Valgel
Majal on olnud salajane kokkulepe alates 1952. aastast:
"... mille kohaselt, kui külm sõda degenereeruks kuumaks, ei puruneks Venemaal ja Ameerikas ükski
aknaklaas, vaid "ainult" Poola ja Saksamaa häviksid:
Kõige koletuslikum liitlase reetmine, millest keegi, kes veel ajalugu loeb, on kuulnud ..."
Sellist strateegiat, et sõda peetakse Euroopa elanikkonna seljataga, võib kindlasti usaldada CFRi strateegidele.
CFRi strateeg Allen Dulles, kes oli LKA direktor aastatel 1953-1961, andis lõpuks eeskuju, varustades
konflikti rivaalitsevaid osapooli samaaegselt relvadega.
22. aprilli 2024. aasta artikkel ajakirjas "Foreign Affairs", mis ilmub kord kvartalis välissuhete nõukogu (CFR)
nimel, näitab, et see ei ole pelgalt väljamõeldud teooria.
Artikli pealkiri ütleb kõik: "Euroopa - kuid mitte NATO - peaks saatma vägesid Ukrainasse"
Saksa uuriv ajakirjanik Thomas Röper kommenteeris artiklit, tsitaat: "Igaüks, kes loeb (...) hoolikalt,
saab aru, et Putini väide, et USA võitleb Ukrainas viimase ukrainlaseni, on kahjuks täiesti tõene.
Veelgi enam, artiklist selgub, et autorid tahaksid võidelda ka viimase eurooplaseni..."
Autorid teevad ka selgeks, et USA ja NATO oleksid vabaduses:
"Ja kuna Euroopa väed tegutseksid väljaspool NATO raamistikku ja NATO territooriumi, ei käivitaks mis tahes ohvrid
artikli 5 kohast reaktsiooni ja ei kutsuks USA-d tegutsema.
Venemaa vastane ei oleks mitte NATO, vaid Euroopa riikide koalitsioon, mis püüaks saavutada
tasakaalu alasti Venemaa imperialismi vastu."
Õpikastrateegia, nagu on näidatud õppefilmis "Kuidas toimivad tänapäeva sõjad?":
"Agressor" laseb oma valitud riikidel marssida oma suurima rivaali vastu oma relvade ja armeega.
Alles siis, kui kõik riigid on oma viimased laskemoonad maha lasknud, oma parimad inimesed kaotanud ja hävinud, sekkub
inimkonna tõeline vaenlane, tõeline agressor ja sõjapõgenik, et kõiki üheskoos (...) lüüa (...) (või) end päästjana pühitseda."
Vt ka USA geostrateeg George Friedmani nn Stratfori kõnet 2015. aastast.
Aruande kohaselt näeb USA oma suurimat ohtu võimalikus Saksa-Vene liidus.
Sõda Euroopas Saksamaa ja Venemaaga oleks USA ülemvõimu poliitika huvides.
Mõelge kuulsale avaldusele, mille tegi briti lord Hastings Ismay oma ametis NATO esimese peasekretärina:
NATO asutati, et "hoida Nõukogude Liit väljas, ameeriklased sees ja sakslased allapoole", saksa keeles: "Et hoida Nõukogude
Liit väljas, ameeriklased sees ja sakslased allapoole".
Kas seda avaldust saab tõesti mõista ainult NATO asutamise kontekstis, nagu seda teeb
tabloidimeedia, või kehtib see ka tänapäeval?
7. Kokkuvõte: NATOt ei saa pidada "rahu tagamise" garandiks - eriti mitte Euroopas - vaid uue
maailmakorra ülesehitajate garandiks, ja seda kahes mõttes
Uue tsentraliseeritud juhtimise all toimiva maailmakorra ülesehitajate jaoks täidab NATO oma eesmärki kahes mõttes:
Esiteks, NATO kui sõjategija
Esiteks, NATO õhutab kogu sõjapidamist - kas propaganda, ähvardused, nagu NATO laienemine itta, või reaalne relvastus jne.
Euroopas on sõja võimalus praegu suurem kui kunagi varem pärast Teist maailmasõda.
Bundeswehri veebilehel viidatakse "Operatsioonide plaanile Saksamaa" (lühendatult OPLAN DEU).
"Operatiivplaan Saksamaa" on "riigikaitseplaan", millel on järgmised eesmärgid:
Ühest küljest sõna-sõnalt: "kaitsta ja kaitsta Saksamaad, selle territoriaalset terviklikkust ja
kodanikke koos teiste riiklike ja tsiviilosalejatega".
Teisalt, et "tagada liitlasvägede paigutamine üle ja läbi Saksamaa NATO idaservale".
Sõjapidamise retoorika jõudis 31. mail 2024 järjekordsele haripunktile.
NATO välisministrid kohtusid Prahas.
Päevakorras olid ettevalmistused 2024. aasta juulis Washingtonis toimuvaks tippkohtumiseks ja NATO toetus Ukrainale.
Pealkiri tabloidimeedias kõlas: "USA ja Saksamaa lubavad kasutada oma relvi Venemaa
positsioonide vastu, kuid ainult Harkovi lähedal.
Ukraina valitsus kutsus juba 3. juunil üles laiendama Lääne relvade "kasutusala" Venemaa territooriumile.
See peaks olema vaid aja küsimus.
Õigus kaitsele tuleneb rahvusvahelisest õigusest, ütleb NATO."
Alliansi peasekretär Jens Stoltenberg on kutsunud liitlasi üles jätkama relvade ja laskemoona tarnimist Ukrainale.
Venemaa vastus tuli kohe: Venemaa näeb NATO tegevust tõsise eskaleerumisena ja ähvardab massiivse vastulöögiga.
Dmitri Medvedev, Venemaa president aastatel 2008-2012 ja Vene Föderatsiooni julgeolekunõukogu asejuhataja
alates 2020. aastast, kirjutas oma Telegram-kanalis:
"Selline NATO riikide "individuaalne abi" Venemaa vastu ... kujutab endast konflikti tõsist eskaleerumist.
Endine Ukraina ja selle NATO liitlased saavad sellise hävitava jõuga vastuse, et allianss ise ei suuda
lihtsalt vastu seista, et teda sellesse konflikti tõmmatakse."
Peterburis 2024. aasta juuni alguses toimunud 27. rahvusvahelisel majandusfoorumil rääkis Venemaa
president Vladimir Putin "asümmeetrilisest vastusest". .
Ta nimetas niinimetatud "sümmeetrilist vastust", et Venemaa tahab NATO territooriumi rünnata, "jama".
Putin ütles: "Me mõtleme, et kui keegi peab võimalikuks toimetada relvi lahinguvööndisse, et sooritada rünnakuid meie
territooriumil (...), siis miks ei peaks meil olema õigus paigutada selliseid relvi maailma piirkondadesse,
kus sooritatakse rünnakuid nende riikide tundlike objektide vastu, kes teevad seda Venemaa suhtes?"
Teiseks, NATO kui diversiooni manööver...
Teiseks on NATO koos kogu sõjapidamise, sealhulgas sõjahüsteeriaga, teretulnud diversiooni manööver, et
edendada CFR-i strateegide tegelikke eesmärke: nimelt tsentraliseeritud maailmavalitsuse nurgakivide loomist.
Sõjaline üleolek on vaid üks mitmest tegurist.
Üks olulisemaid nurgakive uue maailmakorra loomisel on kontroll ja võim tervishoiu ja rahanduse üle.
Eelkõige tervishoiu valdkonnas on WHO uus pandeemiate vastane leping ja läbivaadatud rahvusvahelised
tervishoiueeskirjad mõeldud selleks, et tsentraliseerida kontroll "tervishoiumeetmete" üle kogu maailmas.
WHO-le - mis sarnaselt ÜRO-le on loodud CFRi uurimisrühmades - antaks seejärel ainupädevus
haiguste tõlgendamiseks ja meetmete üle otsustamiseks.
Teine keskne nurgakivi on kontroll rahaasjade üle.
Digitaalsete keskpankade valuutade kasutuselevõttu valmistatakse praegu kogu maailmas, sealhulgas Venemaal ja Hiinas, ette.
Saksa finantseksperdi Ernst Wolffi sõnul peaks igal kodanikul ja igal ettevõttel olema
ainult üks konto, mis on hoiustatud keskpangas.
See võimaldaks riigil tsentraalselt määrata rahapakkumist, juhtida ja kontrollida rahavooge ning
kehtestada vastavalt vajadusele intressimäärad.
Tsitaat Ernst Wolffist: "Kodanikud mõistavad väga kiiresti, et riik võib mitte ainult jälgida iga üksikut tehingut, vaid ka
kehtestada individuaalseid intressimäärasid, individuaalseid maksumäärasid või karistusi, siduda raha Hiina
stiilis sotsiaalse krediidi süsteemiga või lõigata nad täielikult ära kõikidest finantsvoogudest."
Need on vaid kaks näidet sellest, kuidas võim ja kontroll kavatsetakse tsentraliseerida
kogu maailmas ja anda üle "maailmavalitsusele".
NATO teenib esiteks sõjalise ülemvõimu kindlustamist ja teiseks tähelepanu kõrvalejuhtimist kõikvõimalikest
maailma domineerimise püüdlustest, mis on täies hoos.
Kla.TV on neid püüdlusi paljundanud paljudes saadetes.
Mõned neist leiate sinisest infokastist.
Kallid vaatajad, te võite nüüd tunda, et kõik need faktid on teile üle jõu käinud ja te ei näe väljapääsu.
Kla.TV saab sageli tagasisidet, et me ainult näitame probleeme, kuid ei paku lahendusi.
Siinkohal ei saa me siiski vabandada selle eest, et meie lahendused ei ole juurdunud nähtavasse piirkonda.
Kõigi nende tohutute ohtude taustal oleme aastakümneid ammutanud oma jõudu ja lootust
kõrgemast mõõtmest, mida Ivo Sasek korduvalt kinnitab.
Kõigile neile, kes ei taha lootusest loobuda, soovime juhtida teie tähelepanu meie laiale valikule valgusküllastele konverentsidele
aadressil www.ivo-sasek.ch/veranstaltungen ja www.sasek.tv.
Lõpuks vaadake kolm lühikest katkendit Kla.TV asutaja Ivo Saseki 4. mail 2024 toimunud
rahvusvahelisel sõprade kohtumisel peetud kõnest.
Sasek räägib relvast, mis juhib tähelepanu kõrvale sellest, mis on tegelikult varjatud
maailmasõda, ja tervendavast väljapääsust sellest.
Kallid, me peame kiiresti õppima mõistma, et ajad on muutunud.
Praegu analoogiliselt peetavatel sõdadel, st füüsilistel sõdadel oma tankide, helikopterite, tiibrakettide ja
muu sellisega, on tänapäeval hoopis teine funktsioon.
Kas te teate, millised neist?
Need tavapärased sõjad, mida praegu peetakse, on peamiselt relv, mis juhib tähelepanu
tegelikust varjatud maailmasõjast, kas te mõistate?
Sõjad ise, mõelge hoolikalt selle lause üle, millest ma räägin, sõjad ise, mida praegu peetakse, on diversioonimanöövrid,
et varjata palju suuremat käimasolevat sõda.
Kui neil õnnestub kogu maailma vaktsineerida - see geeniteraapia - kas te saate aru, kuidas see toimib?
Praegune hübriidsõda seevastu hõlmab tegelikult viimast ja viimast inimest sellel planeedil.
Nagu onu Bill (Gates) ennustas: "Alles siis, kui iga inimene selle taeva all on vaktsineeritud,
oleme turvalised ...". - Tead, onu Bill, Bill Gates.
- Nii et varjatud ründaja, ta arvestab sellega.
Ta kirjutas selle 120 aastat tagasi üles, mul on see kirjalikult olemas.
Varjatud ründaja ootab, et me teda alles siis ära tunneksime, kui on juba liiga hilja, sest siis saab iga
vastuhaku ühe nupuvajutusega maha teha, kasutades digitaalset, sularahata totaalset jälgimistehnoloogiat.
Nüüd, nendel meie päevadel, sellel blokeeringu avamise päeval - nagu ma seda täna nimetan - tõmbab Jumal välja oma
kõige kõvema ja teravama noole, oma kõige võimsama relva.
Mis relv see on? Kas me räägime siin füüsilistest relvadest?
Ei, ei, ei. Praegu mitte.
Vaadake, aastatuhanded on meile õpetanud, et füüsilised relvad viivad alati ainult hullemate
sõdade ja veelgi surmavamate relvaloominguteni.
Me oleme seda õppinud.
Ja Jumala tõelised ja ainsad tõeliselt päästvad relvad on seega vaimu relvad.
Sõna relv. Kõige tugevam, mis on olemas taeva all.
Näiteks tõde, mis on öeldud, kuid mitte nõrga või isegi seadustekohase inimsõnana - vaid tõde, mis on öeldud vastavalt
võimu mõjule ja ontilise võimu võimsatele autentimistele.
Kas näete erinevust?
See tähendab, et me saame selles väljakuulutatud lõpplahingus kasutada ainult ühte relva.
Täielik "Unlocking Day" kõne, mida edastati otseülekandes 53 riigis, on leitav aadressil www.kla.tv/29017.
Punane vaip rullitakse välja ja hümn kõlab.
Lipp tõuseb uhkelt taevasse - "Rahu! Rahu!" öeldakse nii tihti.
Üle 50 hukkunu samal ajal, tuhanded vigastatuid kurdavad oma kannatusi.
Must suits tõuseb taevasse, inimesed karjuvad kopsude kõrgusel rahu järele.
Nagu kuldne päike taevalaotuses, soovime me lõpuks rahu kui eesmärki.
Rahu ei ole kauge eesmärk, rahu on tee.
Rahu, sõiduk, millel te liigute.
Rahu, rahu, rahu algab minus.
Rahu, rahu, rahu, rahu, see on Jumal minus.
Mis valitseb sügaval minu südames, eksisteerib kaugel väljaspool loogikat ja mõistust, avaldub meie sees ühise rahuna.
Viiel kontinendil möllavad sõjad ja iga päev surevad inimesed.
Sellest ei piisa, uusi asju algatatakse - Põhja-Korea, Venemaa või Iraan.
Kurgu tõmbub kokku, pulss tõuseb. Kui palju on veel kannatusi, enne kui rahu saabub?
Rusikas pigistab nagu kivi. Hei, kui sinus on rahu, siis on ka rahu.
Nagu kuldne päike taevalaotuses, soovime me lõpuks rahu kui eesmärki.
Rahu ei ole kauge eesmärk, rahu on tee.
Rahu, sõiduk, millel te liigute.
Rahu, rahu, rahu algab minus.
Rahu, rahu, rahu, rahu, see on Jumal minus.
Mis valitseb sügaval minu südames, eksisteerib kaugel väljaspool loogikat ja mõistust, avaldub meie sees ühise rahuna.
Rahu, rahu, rahu algab ka teie sees.
Rahu, rahu, rahu, rahu, see on Jumal teie sees.
See rahu loob ühtsust kõigega, isegi kui see on hull, hei, on selline jõud.
Rahu, rahu, rahu algab minus.
Rahu, rahu, rahu, rahu, see on Jumal minus.
Mis valitseb sügaval minu südames, eksisteerib kaugel väljaspool loogikat ja mõistust, avaldub meie sees ühise rahuna.
Rahu, rahu, rahu algab minus.
Rahu, rahu, rahu, rahu, see on Jumal minus.
Mis valitseb sügaval minu südames, eksisteerib kaugel väljaspool loogikat ja mõistust, avaldub meie sees ühise rahuna.
Rahu, rahu algab minus.
Rahu, rahu, see on Jumal minus.