Kuten sanonta kuuluu: "Kaikki tiet johtavat Roomaan", niin voidaan sanoa:
"Kaikki jäljet johtavat yhdysvaltalais-amerikkalaiseen, yksityiseen ajatushautomoon Council on Foreign
Relations, lyhyesti CFR, Naton tukijoiden osalta."
CFR:n ennennäkemätön vallan keskittyminen ja sen maailmanlaajuinen verkosto antavat
mahdollisuuden tehdä vain yhden johtopäätöksen:
Nato on nähtävä yhtenä sen välineistä, joilla edistetään CFR:n globaaleja tavoitteita
aina keskitettyyn maailmanhallitukseen asti.
Väitetty "rauhan turvaaminen" palvelee ainoastaan niiden olemassaolon ja toiminnan oikeutusta - CFR:n palveluksessa.
Ensiksikin Nato ruokkii kaikkea sodanlietsontaa - joko propagandalla, uhkauksilla, kuten Naton
itälaajentumisella, tai todellisella aseistuksella jne.
Euroopassa sodan mahdollisuus on ajankohtaisempi kuin koskaan toisen maailmansodan jälkeen.
Toiseksi, Nato ja kaikki sodanlietsonta - sotahysteriaa myöten - toimii tervetulleena harhautuskeinona, jolla
edistetään CFR:n strategien todellisia tavoitteita: nimittäin keskitetyn maailmanhallituksen kulmakivien luomista.
Nato perustettiin 4. huhtikuuta 1949 - runsas 75 vuotta sitten - silloisen Neuvostoliiton vastaiseksi puolustusliitoksi.
Nato on lyhenne sanoista "North Atlantic Treaty Organisation", joka tunnetaan myös nimellä
"Atlantin liitto" tai "Pohjois-Atlantin sopimus".
Natoon kuuluu nyt 32 Euroopan ja Pohjois-Amerikan jäsenvaltiota.
Liittoutuman tärkein periaate on Naton sopimuksen 5 artiklan niin sanottu keskinäisen avunannon lauseke:
"Osapuolet sopivat, että aseellinen hyökkäys yhtä tai useampaa niistä vastaan Euroopassa tai Pohjois-Amerikassa
katsotaan hyökkäykseksi niitä kaikkia vastaan."
Naton 5 artiklassa todetaan näin ollen, että jos yhtä Naton jäsentä vastaan hyökätään,
koko Natoa vastaan hyökätään tosiasiassa.
Naton neuvosto julistaa liittoutumistilan, joka on julistettu vain kerran aiemmin: Yhdysvalloissa
11. syyskuuta 2001 tehtyjen terrori-iskujen jälkeen.
Kuten Saksan hallituksen verkkosivuilta voi lukea, suuri yleisö ylistää Natoa "maailman menestyneimpänä turvallisuusliittona".
Se on taannut Euroopan turvallisuuden 75 vuoden ajan.
Hyvin kaksi vuotta Venäjän hyökkäyksen jälkeen Ukrainaan 67 prosenttia Saksan väestöstä näkee tällä hetkellä erittäin
voimakkaana tai voimakkaana uhkana Euroopan rauhalle ja turvallisuudelle, ilmenee ARD DeutschlandTrendin
4. huhtikuuta 2024 tekemästä puhelinkyselystä.
82 prosenttia ihmisistä pitää Natoa tärkeänä Euroopan rauhan turvaamiseksi.
Turvallisuus 2024 -tutkimuksen mukaan 52 prosenttia sveitsiläisistä kannattaa tiiviimpiä suhteita
Natoon - 30 prosenttia kannattaa Natoon liittymistä.
Kysymys siitä, missä määrin Nato turvaa rauhan Euroopassa, jakaa mielipiteitä ja huolestuttaa väestöä enemmän kuin koskaan.
Tässä dokumentissa pyritään tutkimaan tätä kysymystä ja kurkistamaan Naton kulissien taakse.
1 Onko Nato turvannut rauhan aiemmin? - Tärkeimmät Nato-operaatiot
Seuraavassa tarkastellaan yksityiskohtaisemmin eräitä Naton tärkeimpiä operaatioita.
Nämä ovat Naton johtamia virallisia operaatioita eivätkä Nato-maiden omasta aloitteestaan toteuttamia operaatioita.
Kaikki sen sotilaalliset operaatiot tapahtuivat kylmän sodan jälkeisenä aikana eli vuoden 1991 jälkeen.
Ensimmäiset näistä operaatioista toteutettiin Bosniassa heinäkuusta 1992 alkaen merisaartojen, lentokieltoalueiden
tai niin sanottujen rauhanturvajoukkojen muodossa.
Operaatio Deliberate Force Bosnia ja Hertsegovinassa 30. elokuuta - 20. syyskuuta 1995.
Vuosina 1994 ja 1995 kranaatinheittimet osuivat Sarajevon Markalé-markkinoille.
Noin 100 siviiliä kuoli prosessissa.
Kranaatinheitinlaukauksista syytettiin välittömästi serbejä.
Tutkintalautakunnan asettamisesta vastuun selvittämiseksi kieltäydyttiin.
Näin Nato sai luvan pudottaa 1026 pommia 338 kohteeseen koko Bosnian serbien hallinnassa olevassa osassa.
Kahdessa ja puolessa viikossa kahdeksan Naton kumppanimaan suihkukoneet suorittivat yhteensä 3515 tehtävää.
Ilmaiskuissa kuoli noin 27 siviiliä ja yhtä monta sotilasta.
Tähän mennessä Bosnian tilanne ei ole oikeastaan johtanut rauhaan.
Operaatio Allied Force entisessä Jugoslavian liittotasavallassa 24. maaliskuuta - 10. kesäkuuta 1999
Operaatio Allied Force oli koodinimi Naton sotilasoperaatiolle Jugoslavian liittotasavaltaa vastaan.
Noin 200 hävittäjää pudotti 28 018 räjähdyspanosta - mukaan lukien rypälepommeja - ja 10-15 tonnia uraanipinnoitettuja ammuksia.
Kyseessä ei ollut YK:n mandaatti eikä liittoutumistapaus.
Nato perusteli ilmaiskuja väitetyllä "humanitaarisella katastrofilla".
Useiden raporttien mukaan, mukaan lukien Etyjin raportit, humanitaarista katastrofia tai etnistä
puhdistusta ei kuitenkaan ollut ennen sodan alkamista.
Sodan alettua kuolleita sotilaita ja poliiseja oli kuitenkin 10 000;
489-528 siviiliuhria Human Rights Watchin mukaan;
Jugoslavian arvioiden mukaan 1 200-2 500 siviiliä kuoli;
tuhoisat pitkäaikaisvaikutukset, kuten keskenmenot ja vakavat sairaudet, jotka aiheutuvat uraanipanosten käytöstä.
Arvioiden mukaan 125 000 ihmistä kuoli pitkäaikaisvaikutuksiin.
Kuolleisuusaste Jugoslaviassa ja Serbiassa nousi 2,5 prosenttia edellisvuodesta.
Lisäksi infrastruktuuri tuhoutui: 110 sairaalaa, 480 koulua, 19 rautatieasemaa, 60 siltaa ja teollisuuslaitosta.
Operaatio Enduring Freedom (OEF) Afganistanissa, Filippiineillä, Georgiassa, Kirgisiassa, Afrikan sarvessa,
Somaliassa ja Saharassa 7. lokakuuta 2001-28. joulukuuta 2014
Vastauksena syyskuun 11. päivän 2001 iskuihin Yhdysvaltain hallitus julisti niin
sanotun sodan kansainvälistä terrorismia vastaan.
Naton neuvosto päätti tämän jälkeen luokitella hyökkäykset hyökkäyksiksi Yhdysvaltoja vastaan Pohjois-Atlantin sopimuksen 5
artiklan eli keskinäistä avunantoa koskevan lausekkeen nojalla.
Yksi tämän terrorismin vastaisen sodan toimenpiteistä oli Operaatio Kestävä vapaus.
Noin 70 valtiota osallistui operaatioon, jota johti Yhdysvaltain keskusjohto.
Toimenpide päättyi 28. joulukuuta 2014.
Se korvattiin Naton "Resolute Support" -operaatiolla, joka kesti 11. syyskuuta 2021 saakka.
Kyseessä ei enää ollut taistelutehtävä, vaan pikemminkin neuvonta- ja logistiikkatuki Afganistanin hallitukselle.
Nato jätti Afganistaniin kaikkea muuta kuin rauhan ja turvallisuuden.
Lyhyessä ajassa talebanit olivat ottaneet hallintaansa suuren osan koko maasta.
Welthungerhilfe-järjestön mukaan humanitaarinen tilanne on "katastrofaalinen".
Monet tarkkailijat pitävät kansainvälistä operaatiota Afganistanissa epäonnistuneena.
NATO ja sen liittolaiset ovat jättäneet jälkeensä arviolta 240 000 kuolonuhria.
Vuoteen 2012 mennessä pelkästään 43 000 siviilikuolemaa.
Yli 3500 Naton sotilasta menetti henkensä, joista 59 oli Saksan Bundeswehrin sotilaita.
Kansainvälinen sotilasoperaatio Libyassa 19. maaliskuuta-31. lokakuuta 2011
Maaliskuun 17. päivänä 2011 annetulla YK:n päätöslauselmalla 1973 YK:n jäsenvaltiot valtuutettiin perustamaan Libyan ylle
lentokieltoalue, jonka tarkoituksena oli muka suojella siviiliväestöä ja tukea
kapinallisia hallituksen joukkoja vastaan.
Nato otti 31. maaliskuuta 2011 vastuulleen koko sotilasoperaation YK:n päätöslauselman 1973 täytäntöönpanemiseksi.
Nato lensi 260 hävittäjällä yhteensä 7587 ilmaiskua.
Tuloksena oli 50 000 siviilikuolemaa ja 50 000 siviilivammautumista.
Suurin osa taloudellisesta infrastruktuurista tuhoutui, ja suuren vesijohtoverkoston laitoksia pommitettiin.
Naton toiminta Libyassa on ollut kaikkea muuta kuin rauhan turvaamista.
Libyaa ovat ravistelleet väkivaltaiset konfliktit sen jälkeen, kun valtionpäämies Muammar al-Gaddafi kaatui vuonna 2011.
Poliittinen epävakaus sekä yleisen järjestyksen ja talouden romahtaminen leimaavat ihmisten jokapäiväistä
elämää pohjoisafrikkalaisessa maassa vielä tänäkin päivänä.
Lisäksi miljoonat pakolaiset saapuivat Eurooppaan Libyan kautta.
Ennen Libyan väitettyä "humanitaarista" hätätilaa Muammar al-Gaddafin johtamassa maassa oli yksi Afrikan korkeimmista
tuloista henkeä kohti ja korkeimmat sosiaaliset saavutukset.
Väite, jonka mukaan Gaddafi oli tappanut 6 000 ihmistä, osoittautui valheeksi.
Al-Gaddafin kaatumisen jälkeen humanitaarinen katastrofi oli vasta alkamassa!
Muita sotia Nato-maiden toimesta ja niiden kanssa.
Naton johtamat operaatiot aiheuttivat sanoinkuvaamatonta kärsimystä, satojatuhansia
uhreja ja tuhoisat pitkäaikaisvaikutukset!
Lisäksi on muita sotia, joita Nato-maat ovat käyneet ja joita ne ovat käyneet Nato-maiden kanssa, kuten: Vietnamin sota 1965-1975,
jonka aikana Yhdysvaltain armeija käytti laajamittaisesti erittäin myrkyllistä rikkaruohomyrkkyä "Agent Orange".
Tämä aiheutti valtavia pitkäaikaisia vahinkoja ympäristölle ja perintöainekselle, sikiön epämuodostumia ja keskenmenoja.
Hallituksen mukaan 400 000 vietnamilaista oli kuollut vuoteen 2009 mennessä.
1. Irakin sota tai 2. Persianlahden sota 1990/91
Toinen Irakin sota ja kolmas Persianlahden sota vuonna 2003, jolloin Yhdysvaltojen johtama halukkaiden
liittouma ampui 1000-2000 tonnia panssaroitavia uraanipanoksia.
Sisällissota Syyriassa vuodesta 2011 alkaen.
Sotilaallinen väliintulo Jemenissä 2011-2015
Kaikilla näillä sodilla on yksi yhteinen piirre:
Sodan aiheuttamat epäkohdat olivat suuremmat kuin se oletettu epäoikeudenmukaisuus, joka sodan
oli tarkoitus poistaa rauhan turvaamiseksi maassa.
Tämä on vastoin kansainvälisen sodan oikeuden periaatetta.
Ja näillä sodilla on vielä yksi yhteinen piirre: ne on rakennettu valheiden varaan.
Sveitsiläinen historioitsija, tohtori Daniele Ganser on osoittanut kirjassaan "Illegal Wars: How NATO countries sabotage
the UN" (Laittomat sodat: miten Nato-maat sabotoivat YK:ta), miten laittomia sotia on käyty menneisyydessä ja nykyään -
ilman liittoutumaa ja ilman YK:n nimenomaista valtuutusta.
Siksi sotia perustellaan moraalisesti oletetuilla "humanitaarisilla katastrofeilla" tai muilla valheilla.
Mutta miten tämä on mahdollista ja miten se toteutetaan?
Ja jos Naton operaatioilla ei ole turvattu rauhaa menneisyydessä, pitäisikö niiden turvata sitä nykyään?
2. Jos Naton operaatiot eivät suinkaan varmistaneet rauhaa, oliko kyseessä puhdas epäonnistuminen vai ovela laskelmointi?
Vastataksemme tähän kysymykseen meidän on katsottava Naton kulissien taakse.
Kuka on Naton takana ja mitkä ovat sen tavoitteet?
Kuka oli Naton perustamisen takana?
Kuten sanonta kuuluu: "Kaikki tiet johtavat Roomaan":
"Kaikki jäljet johtavat yhdysvaltalais-amerikkalaiseen, yksityiseen ajatushautomoon Council on Foreign
Relations - lyhennettynä CFR, mitä tulee Naton tukijoihin."
Yhdysvaltalainen lakimies William Bundy katsoi CFR:n tutkimusryhmien auttaneen luomaan
ajattelukehyksen, joka johti Marshall-suunnitelmaan ja Natoon.
Bundy oli CIA:n ulkomaantiedustelupalvelun analyytikko.
Kun toinen maailmansota alkoi Euroopassa syyskuussa 1939, Yhdysvaltain ulkoministeriö
ehdotti riippumatonta analyysi- ja tutkimusohjelmaa.
Tämä osoitettiin CFR-tutkimusryhmille.
Hankkeen, joka tunnettiin nimellä War and Peace Studies, oli tarkoitus ohjata Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa tulevina sotavuosina
ja sen jälkeen syntyvässä haastavassa uudessa maailmassa.
CFR:n verkkosivuilla todetaan myös, että "asia oli ehdottoman luottamuksellinen".
Lainaus: "Koska koko suunnitelma 'heitettäisiin yli laidan', jos tulisi julkisuuteen, että ulkoministeriö
teki yhteistyötä ulkopuolisen ryhmän (CFR) kanssa.".
Rockefeller-säätiö suostui rahoittamaan hanketta aluksi vastahakoisesti, mutta saatuaan vakuutuksen
sen tärkeydestä se myönsi lähes 350 000 dollaria .
Seuraavien viiden vuoden aikana lähes 100 miestä osallistui "Sota- ja rauhantutkimukseen", "."
Sota- ja rauhantutkimuksen ohjauskomitean puheenjohtajana toimi Norman H. Davis .
Davis oli CFR:n hallituksen jäsen vuodesta 1921 ja puheenjohtaja vuosina 1936-44.
Allen Welsh Dulles ja Hanson W. Baldwin (1903-1991) johtivat "War and Peace Studies" -varusteluryhmää,
jossa kehitettiin Naton perusideat ja -suunnitelmat.
Allen Welsh Dulles oli CFR:n johtokunnan jäsen vuosina 1927-69 ja puheenjohtaja vuosina
1946-50; hän oli CIA:n johtaja vuosina 1953-1961.
CIA:n johtajana Dulles antoi luvan muun muassa Fidel Castron , Patrice Lumumban ja Rafael Trujillon salaisiin salamurhiin.
Lumumba murhattiin teloitusryhmän toimesta.
Hänellä oli aiemmin ollut tärkeä rooli Kongon johdattamisessa pois Belgian siirtomaavallasta rauhanomaisesti.
Dulles oli vastuussa Iranin ja Guatemalan hallitusten kaatamisesta.
Hänen johdollaan CIA tuki salaa kahta kilpailevaa konfliktipuoluetta Etelä- ja Keski-Amerikassa samaan aikaan.
Dulles jopa toimitti Kuuban vallankumouksellisille aseita.
"Jaa ja hallitse" -periaatteen mukaisesti.
Tämä periaate kuvaa sotilaallista, poliittista tai retorista strategiaa, jolla pyritään jakamaan vastapuolen leiri.
Dulles käynnisti myös CIA:n tutkimusohjelman MK ULTRA vuonna 1953.
Mielenhallintaohjelmaan kuului tuhansia ihmiskokeita, joihin liittyi useita dokumentoituja kuolemantapauksia.
Historioitsija tohtori Daniele Ganser tuli teoksessaan siihen tulokseen, että myös presidentti
John F. Kennedyn murha oli Allen Dullesin tilaama.
Dulles oli 33. asteen vapaamuurari.
Eikö siis ole yllättävää, että Nato ei turvaa rauhaa lainkaan, koska sen perusidea kehitettiin
Allen Dullesin avulla, jonka kädet ovat veressä?
Heinäkuussa 1983 ilmestyneessä brittiläisessä International Affairs -julkaisussa on
artikkeli, joka valottaa Naton myöhempää perustamista.
Teoksen otsikko on: "Pentagonin neuvottelut maaliskuussa 1948: Pohjois-Atlantin sopimuksen alku".
Kirjoittajien Cees Wiebesin ja Bert Zeemanin mukaan tämän artikkelin tarkoituksena oli
täydentää Naton virallista historiankirjoitusta.
Lainaus: "Naton virallisen historiankirjoituksen mukaan neuvottelut, jotka johtivat Pohjois-Atlantin sopimuksen
allekirjoittamiseen, alkoivat Washingtonissa 6. heinäkuuta 1948.
On kuitenkin ollut jo joitakin vuosia tiedossa, että neuvottelut Yhdysvaltojen ja Länsi-Euroopan valtioiden välisestä
turvallisuussopimuksesta on käyty jo ennen tätä päivämäärää.
Neuvottelut käytiin maaliskuun 1948 lopussa Yhdysvaltain, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kanadan
välillä tiukasti salassa Washingtonin Pentagonissa.
Yksi näiden salaisten neuvottelujen osanottajista puhuu "maaliskuussa 1948 käydyistä ratkaisevista (ja
salaisista) Pentagonin neuvotteluista, joissa Pohjois-Atlantin sopimus itse asiassa laadittiin".""
International Affairs -artikkelissa mainitaan myös henkilöt, jotka kävivät neuvotteluja Pentagonissa
22. maaliskuuta ja 1. huhtikuuta 1948 välisenä aikana.
Tässäkin tapauksessa valtuuskunnan osallistujien jäljet johtavat, miten olisi voinut olla toisin, CFR:ään:
Lewis W. Douglas , valtuuskuntansa johtaja.
Hän toimi Yhdysvaltojen suurlähettiläänä Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuosina 1947-1950.
Hän oli Rockefeller-säätiön jäsen vuodesta 1935 alkaen ja sen johtokunnassa vuosina 1936-1939.
Hän kuului Council on Foreign Relations -järjestön johtokuntaan vuosina 1940-1964.
Theodore Achilles , Yhdysvaltain diplomaatti Perussa, oli myös CFR:n jäsen.
Alfred Gruenther , Yhdysvaltain armeijan kenraali, oli kaikkien Nato-operaatioiden ylipäällikkö vuosina 1953-1956.
Robert Cecil oli brittidiplomaatti ja perusti heinäkuussa 1920 Lontoossa sijaitsevan yksityisen Chatham House -ajatushautomon.
Vuotta myöhemmin New Yorkissa perustettiin Yhdysvaltain vastaava järjestö CFR.
Vuoteen 2004 asti Chatham House tunnettiin myös nimellä Royal Institute of International Affairs.
Keskeisiä hankkeita rahoittavat muun muassa Rockefeller-säätiö, Bill & Melinda Gates -säätiö ja Nato.
Robert Cecil oli vapaamuurari.
Lester B. Pearson , Kanadan valtuuskunnan johtaja, oli Kanadan 14. pääministeri vuosina 1963-1968.
Hän oli Bilderberg-ryhmän jäsen ja osallistui vuoden 1964 Bilderberg-kokoukseen.
Rockefeller-säätiö, CIA ja CFR olivat jälleen mukana Bilderberg-ryhmän perustamisessa.
Tavoitteena oli järjestää toistuvia konferensseja eurooppalaisten ja yhdysvaltalaisten poliitikkojen ja yritysjohtajien kanssa.
3. Naton tavoitteet = CFR:n tavoitteet.
Jotta voitaisiin ymmärtää Naton taustalla olevat tavoitteet tai tarkoitus, on ymmärrettävä CFR:n tavoitteet.
CFR on vaatimaton verkkosivuillaan:
Sen tarkoituksena on "auttaa meitä ymmärtämään paremmin maailmaa ja ulkopoliittisia päätöksiä,
joita Yhdysvallat ja muut maat joutuvat tekemään".
Organisaatio tuskin kuitenkaan rakentaa ennennäkemättömän laajaa verkostoa vain neuvontatehtävää varten!
CFR:llä oli vuosikymmenien ajan lähes kaikki avainasemat Yhdysvaltain hallituksessa, ja se antoi useita satoja
huippuvirkamiehiä ja -neuvonantajia jokaiseen hallintoon - olipa se sitten demokraattinen tai republikaaninen.
Washington Postin entinen päätoimittaja ja oikeusasiamies Richard Harwood kirjoitti hyväksyvästi Council on Foreign Relations
-neuvostosta, että sen jäsenet "muistuttavat eniten sitä, mitä voitaisiin kutsua Yhdysvaltojen hallitsevaksi instituutioksi".
(...) He eivät vain analysoi ja tulkitse Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa, vaan auttavat tekemään sitä."
Yksityisen Council on Foreign Relations -järjestön jäseniä ovat muun muassa:
useita Yhdysvaltain presidenttejä ja varapresidenttejä molemmista puolueista;
lähes kaikki Yhdysvaltojen ulko-, puolustus- ja valtiovarainministerit;
suurin osa Yhdysvaltain armeijan ja Naton esikuntapäälliköistä ja komentajista;
jotkut kongressin vaikutusvaltaisimmista jäsenistä (erityisesti ulko- ja turvallisuuspolitiikan päättäjät);
Lähes kaikki kansalliset turvallisuusneuvonantajat, CIA:n johtajat, YK:n suurlähettiläät, Fedin
puheenjohtajat, Maailmanpankin puheenjohtajat ja kansallisen talousneuvoston johtajat;
lukuisat tunnetut akateemikot; lukuisat pankkien, aivoriihien, yliopistojen, kansalaisjärjestöjen ja Hollywoodin johtajat;
sekä 9/11-komission ja Warrenin komission keskeiset jäsenet.
Lisäksi CFR:ään kuuluu yrityksiä, jotka kuuluvat suuryritysten, suurpankkien, suurten teknologioiden, suuren datan, suuren
median ja suuren lääketeollisuuden globaaleihin jättiläisiin.
Lyhyesti sanottuna CFR:llä on vertaansa vailla oleva ulottuvuus ja voima.
CFR:n valta ja vaikutusvalta ulottuu kuitenkin paljon sen jäsenten ulkopuolelle:
Englannissa CFR:llä on sisarjärjestö, joka tunnetaan nimellä Royal Institute of International Affairs (RIIA), joka tunnetaan
myös nimellä Chatham House ja joka perustettiin vuonna 1920;
Euroopassa CFR perusti vuonna 2007 Euroopan ulkosuhteiden neuvoston (ECFR);
CFR:n jäsenjärjestöt ovat neuvoston neuvostossa (Council of Councils, CoC), johon kuuluu
jäsenjärjestöjä 24 maasta, myös Venäjältä ja Kiinasta.
Venäjän CFR:n jäsenjärjestö "Council on Foreign and Defence Policy" (SVOP) ylläpitää Valdai-keskustelukerhoa, johon
Venäjän presidentti Vladimir Putin osallistuu säännöllisesti.
Kahden viikon välein ilmestyvä painettu lehti "The New American" teki heinäkuun 2021 numerossaan seuraavan yhteenvedon.
Se oli CFR:n 100-vuotisjuhlan erikoisjulkaisu, jonka otsikko oli "CFR: Still the power behind the throne".
"CFR:n historia on vuosisatoja kestäneen sodan kronikka kansallista itsemääräämisoikeutta vastaan ja hellittämättömän
pyrkimyksen perustaa kaikkivoipa maailmanhallitus, jota CFR:n globalistit ovat usein
kutsuneet 'uudeksi maailmanjärjestykseksi'. (...)
CFR:llä onkin ennennäkemätön vaikutusvalta poliittisissa, rahoituksellisissa,
taloudellisissa, mediassa ja akateemisissa piireissä. (...)
Hän on julkiset kasvot, keskushermosto sille, mitä kriitikot kutsuvat 'syväksi valtioksi' - valitsemattomalle 'pysyvälle
hallitukselle', joka on ottanut maamme hallintaansa.""
Numeron lopussa lukee: "Syvän valtion helvetillinen ote kansakunnastamme - ja koko maailmasta - ei murru, elleivät yhä
useammat amerikkalaiset (ja yhä useammat ihmiset ympäri maailmaa) herää, paljasta CFR:n kasvavaa määräysvaltaa ja
vastusta sen pirullista Uuden maailmanjärjestyksen agendaa."
17. helmikuuta 1950 Wall Streetin pankkiiri James P. Warburg, Franklin D. Rooseveltin neuvonantaja, sanoi Yhdysvaltain senaatin
valiokunnalle: "Saamme maailmanhallituksen, pidimme siitä tai emme (...) suostumuksella tai valloituksella. Roosevelt, kertoi
Yhdysvaltain senaatin valiokunnalle: "Saamme maailmanhallituksen, pidimme siitä tai emme (...) suostumuksella tai valloituksella."
Hän oli myös CFR:n jäsen, kuten myös hänen isänsä Paul Warburg, joka tunnetaan Federal Reserve Systemin "isänä".
Seuraavista luvuista käy ilmi, missä määrin Natolla on keskeinen rooli keskitetyn maailmanhallituksen agendan toteuttamisessa.
4 Miten on mahdollista myydä Naton operaatiot "rauhan turvaamisena"? - CFR:n propagandamatriisi
Geopoliittisten strategioiden menestyksekäs toteuttaminen, ennen kaikkea sotilaallisten keinojen oikeuttaminen
näennäisesti rauhan turvaamiseksi, olisi mahdotonta ilman julkiseen mielipiteeseen vaikuttamista.
Swiss Policy Researchin (SPR) syyskuussa 2017 tekemässä 22-sivuisessa
tutkimuksessa esitellään CFR:n "propagandamatriisi":
"Miten CFR valvoo geostrategisen tiedon kulkua".
"Swiss Policy Research" on riippumaton tutkimus- ja tiedotushanke, joka käsittelee geopoliittista propagandaa
sveitsiläisissä ja kansainvälisissä tiedotusvälineissä.
Tutkimuksessa selitetään, miten CFR loi pitkälti itsenäisen, transatlanttisen tiedonkulun, jossa neuvoston ja
sen kumppaniorganisaatioiden jäsenet valvovat lähes kaikkia asiaankuuluvia lähteitä ja vertailukohtia."
Yhdysvalloissa lähes kaikki tunnetut tiedotusvälineet ovat itse asiassa CFR:n edustajien
perustamia tai ostamia vuosikymmeniä sitten.
Saksassa johtavien tiedotusvälineiden edustajien osallistuminen tapahtuu Bilderberg-ryhmän lisäksi
erityisesti niin sanotun Atlantin sillan kautta.
Sen perusti vuonna 1952 CFR:n ja Maailmanpankin puheenjohtaja John J. McCloy yhdessä CFR:n
jäsenen ja pankkiirin Eric Warburgin kanssa.
Sveitsissä suurimpien kustantajien rakenteellinen yhdentyminen tapahtuu pääasiassa Bilderberg-ryhmän kautta ja yhä tiiviimmän
yhteistyön kautta saksalaisen Atlantikbrücke-median kanssa.
Uutistoimistot
Uutistoimistoilla on erityinen rooli tietomatriisissa.
Itse asiassa kansainvälisistä tapahtumista lähes kaikki CFR-median käyttämät tekstit ja kuvat ovat
peräisin vain kolmesta maailmanlaajuisesta uutistoimistosta:
amerikkalainen Associated Press (AP), brittiläis-kanadalainen Thomson-Reuters ja ranskalainen Agence France-Presse (AFP).
Reuters ja AP ovat suoraan mukana neuvostossa, mutta AFP:n omistaa Ranskan valtio, joka puolestaan on integroitunut
transatlanttisiin rakenteisiin Bilderberg-ryhmän ja Naton kautta.
Kansalaisjärjestöt ja PR-toimistot
Jopa ilman kansalaisjärjestöjä olisi lähes mahdotonta myydä sotilasoperaatioita suurelle yleisölle.
Ne saavat ihmiset uskomaan, että ne ovat riippumattomampia ja uskottavampia.
Itse asiassa Amnesty Internationalin (AI), Human Rights Watchin (HRW) ja monien muiden näennäisesti humanitaaristen
järjestöjen johtajat ovat olleet mukana CFR:ssä vuosikymmeniä.
Lukuisia muita rahoittavat ja ohjaavat CFR:n miljardöörit, kuten George Soros.
Swiss Policy Research (SPR) kirjoittaa, että tällaisia kansalaisjärjestöjä käytetään aina, kun sotilaallinen
väliintulo on legitimoitava humanitaarisilla ehdoilla.
Jo vuonna 1991 Amnesty International "vahvisti" julkisesti amerikkalaisen PR-yrityksen keksimän "hautomovalheen" ja
edisti siten merkittävästi Persianlahden sodan käynnistämistä.
Amnesty International ja Human Rights Watch ovat myös vaatineet "humanitaarisia" sotilasinterventioita
Balkanilla, Afganistanissa ja Libyassa kyseenalaisten tai jopa väärien väitteiden perusteella.
Väite, jonka mukaan Gaddafi oli tappanut 6 000 ihmistä, osoittautui Swiss Policy Researchin mukaan valheeksi.
Lahden sota oli juuri päättynyt ja hautomovalhe oli paljastunut, kun yhdysvaltalainen PR-toimisto Rudder Finn oli
jo aktiivinen Balkanin sodissa valmistelemassa julkisuuspohjaa Naton myöhemmälle interventiolle.
Rudder Finnin silloinen johtaja selitti myöhemmässä haastattelussa, miksi hänen yhtiönsä levitti vääriä tietoja
esimerkiksi Bosniassa sijaitsevista serbien "kuolemanleireistä":
"Emme ole vahvistaneet kuolemanleirien olemassaoloa Bosniassa, olemme vain julkistaneet, että
(yhdysvaltalainen lehti) Newsday on väittänyt näin.
(...) Meillä oli tehtävä, ja me teimme sen.
Meille ei makseta siitä, että olemme moraalisia."
On myös oletettavasti humanitaarisia järjestöjä, kuten Avaaz tai Campact, jotka esittävät verkkovetoomuksia.
Sademetsän tukemisen sijaan he vaativat yhtäkkiä "lentokieltoaluetta" Libyan yllä.
5. Nato-operaatiot voidaan myydä "rauhan turvaamisena", koska paitsi
"propagandamatriisi" myös Nato itse on tiukasti CFR:n käsissä.
Swiss Policy Research kirjoittaa: "CFR on ylläpitänyt omaa koulutusohjelmaansa upseereille vuosikymmenien ajan, joten on
arvioitu, että noin 75 prosenttia kaikista Yhdysvaltojen korkeista sotilasupseereista on nyt saanut koulutusta CFR:ltä -
mukaan lukien lähes kaikki esikuntapäälliköt, Naton ylipäälliköt ja alueelliset komentajat toisen maailmansodan jälkeen.
Tällä tavoin neuvosto on rakentanut ideologisesti koulutetun, imperialistisen asevoiman, joka tunnetaan
muuten lähes vain totalitaarisista järjestelmistä."
Voit lukea sotilaskoulutusohjelmasta CFR:n verkkosivuilta:
"Ohjelma antaa valituille virkamiehille mahdollisuuden laajentaa tietämystään kansainvälisistä suhteista viettämällä vuoden CFR:n
päämajassa New Yorkissa (...) osallistumalla intensiivisesti CFR:n kokousten ja tapahtumien aktiiviseen ohjelmaan sekä olemalla
vuorovaikutuksessa CFR:n monipuolisen jäsenistön kanssa."
Naton pääsihteerien ja liittoutuneiden korkeimpien komentajien Euroopassa - lyhyesti SACEUR -
jäljet viittaavat myös Bilderberg-ryhmään ja CFR:ään.
Pääsihteeri edustaa järjestöä julkisuudessa Naton ylimpänä edustajana.
Hän on aina Euroopasta.
SACEUR on aina Yhdysvaltain kenraali tai amiraali, ja hänellä on ylin sotilaallinen operatiivinen komento.
Huomattava osa pääsihteereistä ja SACEUReista on osallistunut Bilderberg-konferensseihin.
Nimiluettelo löytyy krediiteistä.
6. Nato välineenä - ei rauhan turvaamiseksi, vaan pikemminkin CFR:n maailmanlaajuisten tavoitteiden
edistämiseksi, aina keskitettyyn maailmanhallitukseen asti.
CFR:n ennennäkemätön vallan keskittyminen ja sen maailmanlaajuinen verkosto antavat
mahdollisuuden tehdä vain yhden johtopäätöksen:
Nato on nähtävä yhtenä sen välineistä, joilla edistetään CFR:n globaaleja tavoitteita
aina keskitettyyn maailmanhallitukseen asti.
Väitetty "rauhan turvaaminen" palvelee ainoastaan niiden olemassaolon ja toiminnan oikeutusta - CFR:n palveluksessa.
Yksi CFR:n strategien geopoliittisista tavoitteista on varmasti Yhdysvaltain armeijan ja Naton sotilaallisen
ylivallan turvaaminen tai jopa laajentaminen maailmassa.
Kesäkuussa 2023 julkaistun päivityksen mukaan Yhdysvaltain asevoimilla on arviolta 750
sotilastukikohtaa yli 80 maassa Yhdysvaltojen ulkopuolella.
Saksassa on 119 sotilaslaitosta.
Visuaalinen tietokanta näyttää 56 Naton tukikohtaa maailmanlaajuisesti.
Yhdysvaltain sotilastukikohta "Camp Bondsteel" Kosovossa on mainitsemisen arvoinen.
Se perustettiin sen jälkeen, kun Nato oli toteuttanut Jugoslavian vastaisen "Allied Force" -operaation kesäkuussa 1999.
Tukikohta on 386 hehtaarin (3 860 000 m²) kokoinen, ja siellä asuu jopa 7 000 Yhdysvaltain
armeijan ja liittoutuneiden joukkojen sotilasta.
"Jännitysstrategia" maailmanhallituksen arkkitehtien geopoliittisena välineenä poliittisen ja
sotilaallisen maailmanvallan laajentamiseksi entisestään.
Mutta jokainen geostrategi, joka haluaa laajentaa poliittista ja sotilaallista maailmanvaltaansa, ei ensisijaisesti
luota perinteisiin - niin sanottuihin - "kuumiin" sotiin vaan väestön pitämiseen "pelossa ja kauhussa".
Tämä tunnetaan myös nimellä "jännitysstrategia".
Seuraava määritelmä löytyy Krimpediasta:
"Jännitysstrategia poliittisena terminä viittaa toimenpiteisiin, joita valtiolliset elimet edistävät tai
toteuttavat herättääkseen pelkoa tai turvattomuutta oman väestönsä tai valtionsa keskuudessa.
(...) Lisäksi jännitysstrategia voi toimia valtion sortotoimien ja väliintulojen oikeutuksena
vahvistamalla väestön halua valtion väliintuloon."
Eikö tämä kuulosta tutulta?
Oletettu coronavirus-pandemia lähettää terveisiä.
Tukahduttamistoimia voitiin perustella vain "pelon ja turvattomuuden lietsomisella".
Mutta takaisin termiin "jännitysstrategia".
Termiä "jännitysstrategia" käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969 brittiläisessä
sunnuntaisanomalehti Observerissa julkaistussa artikkelissa.
Hän viittasi Italian valtion salaisiin operaatioihin.
Vuosina 1969-1984 Italiassa tehtiin useita terrori-iskuja, joissa kuoli yli 200 ihmistä ja noin 600 loukkaantui.
Näistä syytettiin "Punaisia prikaatteja", radikaalia vasemmistoryhmää.
Venetsialaisen tutkintatuomari Felice Cassonin laajat tutkimukset johtavat hänet yhden todellisen tekijän,
äärioikeistolaisen Vincenzo Vinciguerran, jäljille.
Hän teki laajan ja merkittävän tunnustuksen.
Vinciguerra todisti, että valtiokoneistoon kuuluvat henkilöt olivat peitelleet häntä ja että salamurha oli osa kattavaa
strategiaa, jota Casson kuvaili myöhemmin "jännitysstrategiaksi".
Tällä lähestymistavalla pyrittiin häpäisemään Italian perinteisesti vahva kommunistinen puolue, jotta
sen osallistuminen hallitukseen voitaisiin estää.
Casson tutki asiaa tarkemmin, ja tutkittuaan sotilastiedustelupalvelun SISMI:n (vuoteen 2007 asti lähinnä
ulkomailla toiminut sotilastiedustelu- ja turvallisuuspalvelu) arkistoja hän paljasti, että Italian valtion
sisällä oli erittäin salaperäinen monimutkainen rakenne.
Nämä olivat niin sanottuja "stay-behind-organisaatioita" , joita Italiassa kutsuttiin nimellä "Gladio".
Gladio syntyi Italian asevoimien tiedustelupalvelun SIFAR:n ja CIA:n yhteistyöstä, ja se
oli integroitu Natoon vuodesta 1964 lähtien.
Oikein ymmärretty. Nämä olivat Naton salaisia armeijoita, jotka Yhdysvaltain salainen palvelu CIA perusti
toisen maailmansodan jälkeen yhdessä Yhdistyneen kuningaskunnan salaisen palvelun MI6:n kanssa.
Jos Neuvostoliitto miehittäisi nämä maat, heidän oli määrä taistella sissinä ja vapauttaa Länsi-Eurooppa.
Sveitsiläinen historioitsija, tohtori Daniele Ganser löysi Naton salaisia armeijoita koskevassa tutkimushankkeessaan todisteita
siitä, että samanlaisia verkostoja oli Italian operaation lisäksi Ranskassa, Saksassa, Kreikassa, Alankomaissa, Belgiassa,
Espanjassa, Portugalissa, Norjassa, Luxemburgissa, Tanskassa, Itävallassa, Suomessa, Ruotsissa ja Sveitsissä.
Historioitsija Daniele Ganserin mukaan "terrori (...) soveltuu paremmin kuin mikään muu
sotilaallinen strategia väestön manipulointiin".
Ganserin mukaan pelon luomiseen ja manipulointiin tähtäävien menetelmien tarkoituksena on saada (paikallinen)
väestö suhtautumaan myönteisesti tai vihamielisesti "tiettyihin poliittisiin tai taloudellisiin toimenpiteisiin".
Miten väestöä voidaan paremmin manipuloida ja tehdä se vastaanottavaiseksi keskitettyä
maailmanhallitusta kohtaan kuin luomalla pelkoa ja epävarmuutta?
Menetelmät, joita käytetään pelon ja kauhun lietsomiseen väestöön, eivät kuitenkaan liity ainoastaan aseellista voimaa
käyttävään terroriin vaan myös kaikenlaiseen sotaretoriikkaan.
Esimerkiksi Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton välinen niin sanottu kylmä sota vuosina 1945-1991 johti todelliseen
asevarustelukilpailuun, johon kuului myös ydinasevarustelu.
Vaikka suoraa avointa sotaa ja aseiden käyttöä vältettiinkin, keskinäinen ydinsodan uhka "pelotteen" käsitteellä
herätti ensimmäistä kertaa ihmiskunnan itsestään tapahtuvan sukupuuttoon kuolemisen mahdollisuuden ("overkill").
Konflikti sai useaan otteeseen erittäin uhkaavan luonteen, niin että supervaltojen välisen
"kuuman" sodan mahdollisuus oli aina ilmassa.
Tällä tavoin väestö pidettiin koko ajan "jännityksen" ja "epävarmuuden" alaisena.
Tämä oli hallitusten ja puolustusteollisuuden käsissä, kun ne riistivät ihmisiltä heidän
kansalaisoikeutensa ja -vapautensa tai muuten tekivät voittoa.
Sama kuvio on havaittavissa myös Ukrainan ja Venäjän konfliktia ympäröivässä nykyisessä retoriikassa.
Neuvostoliiton romahdettua vuonna 1991 oli Naton vuoro.
Oikein ymmärretty! Naton niin sanotun itälaajentumisen myötä vuodesta 1999 lähtien geopoliittiset strategit
onnistuivat pitämään yllä konfliktin mahdollisuutta Venäjän kanssa ja pitämään oman väestönsä jännitteisenä.
Kun Nato laajeni ensimmäisen kerran itään vuonna 1999, mukana olivat Puola, Tšekin tasavalta ja Unkari;
2004 Bulgaria, Viro, Latvia, Liettua, Romania, Slovakia ja Slovenia;
2009 Albania ja Kroatia;
2017 Montenegro; 2020 Pohjois-Makedonia;
2023 Suomi; 2024 Ruotsi
Ukrainan liittyminen Natoon olisi Venäjän vastakkainasettelu- ja jännityspolitiikan ehdoton huippu.
Jos Ukraina liittyisi Natoon, keskinäistä avunantoa koskeva lauseke tulisi voimaan, ja
kaikki Nato-maat joutuisivat sotaan Venäjän kanssa.
Voidaan olettaa, että tämä johtaisi sodan leviämiseen koko Eurooppaan - ellei jopa koko maailmaan.
Maaliskuussa 2024 Deutschlandfunk-radiolle antamassaan haastattelussa Naton pääsihteeri Jens Stoltenberg korosti, ettei
hän voinut sanoa tarkalleen, milloin Ukraina otetaan liittoutumaan: "Mutta teemme kovasti töitä
varmistaaksemme, että se tapahtuu mahdollisimman nopeasti."
Yhdysvaltain ulkoministeri Antony Blinken sanoi Naton 75-vuotisjuhlallisuuksien
yhteydessä, että Ukrainasta tulee Naton jäsen.
Tässä kokouksessa tavoitteenamme on auttaa rakentamaan siltaa niiden liittymiselle."
Blinken, arvasitte varmaan, on CFR:n jäsen.
Pitkään on käyty kiistanalaista keskustelua siitä, oliko vuoden 1990 neuvotteluissa luvattu, ettei Natoa laajennettaisi itään.
Tosiasia on, että Neuvostoliittoa tai Venäjää kohtaan ei ole sitovaa ja sopimuksiin perustuvaa sitoumusta.
Vladimir Polenov, Venäjän valtuuskunnan jäsen vuoden 1990 neuvotteluissa, sanoi: "Oli virhe olla antamatta
Neuvostoliitolle kirjallisia vakuutuksia siitä, että Natoa ei laajennettaisi itään. Se oli erittäin suuri virhe."
CFR:n strategeille ei pitäisi olla väliä sillä, onko se lupauksen kanssa vai ilman.
Nato on täyttänyt tarkoituksensa ylläpitää "jännitysstrategiaa".
Venäjän ja Yhdysvaltojen hallitusten välillä on kuitenkin toinenkin paljastava lupaus:
Berliner Zeitungin 14. huhtikuuta 2014 ilmestyneessä numerossa saksalainen kirjailija Rolf Hochhuth mainitsi, että Kremlillä
ja Valkoisella talolla on ollut salainen sopimus vuodesta 1952:
"... jonka mukaan, jos kylmä sota rappeutuisi kuumaksi sodaksi, Venäjällä ja Amerikassa ei rikottaisi yhtään
ikkunalasia, vaan "vain" Puola ja Saksa pyyhkäistaisiin pois:
Hirvittävin liittolaisen pettäminen, josta kukaan historiaa lukeva on koskaan kuullut...".
Tällaiseen strategiaan, jossa sotaa käydään Euroopan väestön selkänahalla, voi varmasti luottaa CFR:n strategit.
CFR:n strategi Allen Dulles, joka toimi CIA:n johtajana vuosina 1953-1961, näytti vihdoin esimerkkiä toimittamalla
konfliktin kilpaileville osapuolille aseita samaan aikaan.
Neljännesvuosittain Council on Foreign Relations -järjestön (CFR) toimeksiannosta ilmestyvässä Foreign Affairs
-lehdessä 22. huhtikuuta 2024 ilmestynyt artikkeli osoittaa, että kyseessä ei ole vain kaukaa haettu teoria.
Artikkelin otsikko kertoo kaiken: "Euroopan - mutta ei Naton - pitäisi lähettää joukkoja Ukrainaan"
Saksalainen tutkiva journalisti Thomas Röper kommentoi artikkelia seuraavasti: "Jokainen, joka lukee (...) huolellisesti, ymmärtää,
että Putinin lausunto, jonka mukaan Yhdysvallat taistelee Ukrainassa viimeiseen
ukrainalaiseen asti, on valitettavasti täysin totta.
Lisäksi artikkelista käy ilmi, että kirjoittajat haluaisivat myös taistella viimeiseen eurooppalaiseen asti...".
Kirjoittajat tekevät myös selväksi, että Yhdysvallat ja Nato olisivat turvassa:
"Ja koska eurooppalaiset joukot toimisivat Naton puitteiden ja Naton alueen ulkopuolella, mahdolliset
uhrit eivät laukaisisi 5 artiklan mukaista vastatoimia ja kutsuisi Yhdysvaltoja toimintaan.
Venäjän vastustaja ei olisi Nato, vaan Euroopan valtioiden liittouma, joka pyrkisi
tasapainottamaan alastonta venäläistä imperialismia vastaan."
Oppikirjastrategia, kuten opetuselokuvassa "Miten nykyaikaiset sodat toimivat?" osoitetaan:
"Hyökkääjä" saa valitsemansa maat marssimaan suurinta kilpailijaansa vastaan omien aseidensa ja armeijoidensa kanssa.
Vasta kun kaikki maat ovat ampuneet viimeiset ammuksensa, menettäneet parhaat kansalaisensa ja tuhoutuneet, ihmiskunnan
todellinen vihollinen, todellinen hyökkääjä ja sodanlietsoja, astuu kuvioihin kukistaakseen kaikki yhdessä
(...) (...) (tai) tullakseen juhlituksi pelastajana."
Katso myös Yhdysvaltain geostrategin George Friedmanin niin sanottu Stratfor-puhe vuodelta 2015.
Raportin mukaan Yhdysvallat näkee suurimpana uhkana Saksan ja Venäjän mahdollisen liittoutuman.
Sota Euroopassa Saksan ja Venäjän kanssa olisi Yhdysvaltain ylivaltapolitiikan etujen mukaista.
Ajatelkaa kuuluisaa lausuntoa, jonka brittiläinen lordi Hastings Ismay antoi toimiessaan Naton ensimmäisenä pääsihteerinä:
Nato perustettiin "pitämään Neuvostoliitto ulkona, amerikkalaiset sisällä ja saksalaiset maassa", saksaksi: "pitämään Neuvostoliitto
ulkona, amerikkalaiset sisällä ja saksalaiset maassa".
Voidaanko tämä lausunto todella ymmärtää vain Naton perustamisen yhteydessä, kuten
iltapäivälehdet tekevät, vai päteekö se yhä tänä päivänä?
7 Johtopäätös: Natoa ei voida pitää "rauhan turvaamisen" takaajana - varsinkaan Euroopassa - vaan uuden maailmanjärjestyksen
rakentajien takaajana, ja tämä kahdessa suhteessa.
Keskitetysti johdetun uuden maailmanjärjestyksen rakentajille Nato täyttää tarkoituksensa kahdessa suhteessa:
Ensinnäkin Nato sodanlietsojana.
Ensinnäkin Nato ruokkii kaikkea sodanlietsontaa - joko propagandalla, uhkauksilla, kuten Naton
itälaajentumisella, tai todellisella aseistuksella jne.
Euroopassa sodan mahdollisuus on ajankohtaisempi kuin koskaan toisen maailmansodan jälkeen.
Bundeswehrin verkkosivustolla viitataan "Saksan operaatiosuunnitelmaan" (lyhyesti OPLAN DEU).
"Operatiivinen suunnitelma Saksa" on "kansallinen puolustussuunnitelma", jolla on seuraavat tavoitteet:
Toisaalta kirjaimellisesti: "suojella ja puolustaa Saksaa, sen alueellista koskemattomuutta ja sen kansalaisia
yhdessä muiden valtiollisten ja siviilitoimijoiden kanssa".
Toisaalta "varmistaa liittoutuneiden joukkojen sijoittaminen Saksan yli ja Saksan kautta Naton itäiselle sivustalle".
Sotaa lietsova retoriikka saavutti uuden huippunsa 31. toukokuuta 2024.
Naton ulkoministerit kokoontuivat Prahassa.
Asialistalla olivat Washingtonissa heinäkuussa 2024 pidettävän huippukokouksen valmistelut ja Naton tuki Ukrainalle.
Iltapäivälehtien otsikossa luki: "Yhdysvallat ja Saksa antavat luvan käyttää aseitaan Venäjällä
sijaitsevia asemia vastaan, mutta vain Harkovan lähellä.
Ukrainan hallitus oli jo 3. kesäkuuta kehottanut laajentamaan länsimaisten aseiden "käyttöaluetta" Venäjän alueelle.
Sen pitäisi olla vain ajan kysymys.
Oikeus puolustukseen on johdettu kansainvälisestä oikeudesta, sanoo Nato.""
Liittouman pääsihteeri Jens Stoltenberg on kehottanut liittolaisia jatkamaan aseiden ja
ampumatarvikkeiden toimittamista Ukrainaan.
Venäjän vastaus tuli välittömästi: Venäjä pitää Naton toimia vakavana eskaloitumisena ja uhkaa massiivisella vastatoimella.
Dmitri Medvedev, Venäjän presidentti vuosina 2008-2012 ja Venäjän federaation turvallisuusneuvoston
varapuheenjohtaja vuodesta 2020, kirjoitti Telegram-kanavallaan:
"Tällainen Nato-maiden "yksittäinen apu" Venäjää vastaan ... merkitsee konfliktin vakavaa kärjistymistä.
Entinen Ukraina ja sen Nato-liittolaiset saavat niin tuhoisan vastauksen, että liittouma ei yksinkertaisesti pysty
vastustamaan sitä, että se vedetään mukaan konfliktiin."
Venäjän presidentti Vladimir Putin puhui kesäkuun 2024 alussa Pietarissa pidetyssä 27. kansainvälisessä
talousfoorumissa "epäsymmetrisestä vastatoimesta". .
Hän kuvasi niin sanottua "symmetristä vastausta", jonka mukaan Venäjä haluaisi hyökätä Naton alueelle, "paskapuheeksi".
Putin sanoi: "Ajattelemme, että jos joku pitää mahdollisena toimittaa aseita taisteluvyöhykkeelle hyökkäysten toteuttamiseksi
alueellamme (...), miksi meillä ei pitäisi olla oikeutta sijoittaa tällaisia aseita maailman alueille, joilla
tehdään hyökkäyksiä niiden maiden arkaluonteisiin kohteisiin, jotka tekevät niin suhteessa Venäjään?"."
Toiseksi, Nato harhautusmanööverinä.
Toiseksi Nato ja kaikki sodanlietsonta - sotahysteria mukaan lukien - toimivat tervetulleena harhautuskeinona, jolla
edistetään CFR:n strategien todellisia tavoitteita: nimittäin keskitetyn maailmanhallituksen kulmakivien luomista.
Sotilaallinen ylivoima on vain yksi monista tekijöistä.
Yksi tärkeimmistä kulmakivistä uuden maailmanjärjestyksen luomisessa on terveyden ja rahoituksen hallinta ja valta.
Erityisesti terveyden alalla WHO:n uuden pandemiasopimuksen ja tarkistetun kansainvälisen terveyssäännöstön tarkoituksena on
keskittää "terveystoimenpiteiden" maailmanlaajuinen valvonta.
WHO:lle - joka YK:n tavoin suunniteltiin CFR:n valmisteluryhmissä - annettaisiin silloin yksinomainen
toimivalta tulkita sairauksia ja päättää toimenpiteistä.
Toinen keskeinen kulmakivi on talouden valvonta.
Digitaalisten keskuspankkivaluuttojen käyttöönottoa valmistellaan parhaillaan taustalla
maailmanlaajuisesti - myös Venäjällä ja Kiinassa.
Saksalaisen talousasiantuntijan Ernst Wolffin mukaan jokaisella kansalaisella ja jokaisella
yrityksellä pitäisi olla vain yksi tili keskuspankissa.
Näin valtio voisi määrittää rahan määrän keskitetysti, ohjata ja valvoa rahavirtoja ja asettaa korkoja tarpeen mukaan.
Lainaus Ernst Wolffia: "Kansalaiset ymmärtävät hyvin nopeasti, että valtio voi paitsi seurata jokaista yksittäistä transaktiota,
myös määrätä yksilöllisiä korkoja, yksilöllisiä verokantoja tai rangaistuksia, sitoa rahat kiinalaistyyppiseen
sosiaaliseen luotto-järjestelmään tai sulkea heidät kokonaan pois kaikista rahavirroista."
Nämä ovat vain kaksi esimerkkiä siitä, miten valta ja valvonta on tarkoitus keskittää
maailmanlaajuisesti ja siirtää "maailmanhallitukselle".
Naton tehtävänä on ensinnäkin varmistaa sotilaallinen ylivalta ja toiseksi harhauttaa kaikenlaiset
maailmanhallintapyrkimykset, jotka ovat täydessä vauhdissa.
Kla.TV on paljastanut näitä pyrkimyksiä monissa ohjelmissa.
Löydät joitakin niistä sinisestä tietolaatikosta.
Hyvät katsojat, saatatte nyt tuntea, että kaikki nämä tosiasiat ovat hukkuneet teihin, ettekä näe ulospääsyä.
Kla.TV saa usein yleisöltä palautetta siitä, että me vain osoitamme ongelmia emmekä esitä ratkaisuja.
Tässä vaiheessa emme kuitenkaan voi pyytää anteeksi sitä, että ratkaisumme eivät ole juurtuneet näkyvälle alueelle.
Kaikkien näiden massiivisten uhkien edessä olemme jo vuosikymmenien ajan ammentaneet voimaa ja toivoa korkeammasta
ulottuvuudesta, mistä Ivo Sasek on toistuvasti todistanut.
Kaikille niille, jotka eivät halua luopua toivosta, haluamme kiinnittää huomionne laajaan valikoimaan
valoa täynnä olevia konferensseja osoitteissa www.ivo-sasek.ch/veranstaltungen ja www.sasek.tv.
Katso lopuksi kolme lyhyttä otetta Kla.TV:n perustajan Ivo Sasekin puheesta, jonka hän piti
kansainvälisessä ystävien kokouksessa 4. toukokuuta 2024.
Sasek puhuu aseesta, jolla voidaan häiritä todellisuudessa piilevää maailmansotaa, ja pelastavasta tiestä ulos siitä.
Rakkaat ystävät, meidän on kiireesti opittava ymmärtämään, että ajat ovat muuttuneet.
Nykyisin analogisesti käytävillä sodilla, eli fyysisillä sodilla panssarivaunuineen, helikoptereineen, risteilyohjuksineen
ja vastaavine, on nykyään täysin erilainen tehtävä.
Tiedätkö, mitkä niistä?
Nämä tavanomaiset sodat, joita käydään tällä hetkellä, ne toimivat ensisijaisesti aseena, joka vie huomion pois
varsinaisesta piilotetusta maailmansodasta, ymmärrättehän?
Itse sodat, miettikää tarkkaan tätä lausetta, josta puhun, itse sodat, joita nyt käydään, ovat harhautusmanöövereitä,
joilla peitetään paljon suurempi meneillään oleva sota.
Jos he onnistuvat rokottamaan koko maailman - tämä geeniterapia - voitte ymmärtää, miten se toimii?
Nykyinen hybridisota taas käsittää viimeisen ja viimeisen ihmisen tällä planeetalla.
Kuten Bill-setä (Gates) ennusti: "Vasta kun jokainen ihminen tämän taivaan alla on rokotettu, olemme
turvassa...". - Tiedättehän, Bill-setä, Bill Gates.
- Joten piilohyökkääjä, hän ottaa sen huomioon.
Hän kirjoitti sen ylös 120 vuotta sitten, ja minulla on se kirjallisena.
Piilohyökkääjä odottaa, että me tunnistamme hänet vasta sitten, kun on jo liian myöhäistä, koska silloin kaikki
vastustajat voidaan napsia nappia painamalla ja käyttämällä digitaalista, käteisvapaata totaalista valvontateknologiaa.
Nyt, näinä päivinämme, tänä tukkeutumisen vapautumisen päivänä - kuten kutsun sitä tänään - Jumala vetää esiin kovimman,
terävimmän nuolensa, voimakkaimman aseensa, niin sanoakseni.
Mikä ase tuo on? Puhutaanko tässä fyysisistä aseista?
Ei, ei, ei. Ei tällä hetkellä.
Vuosituhannet ovat nimittäin opettaneet meille, että fyysiset aseet johtavat aina vain
pahempiin sotiin ja vielä tappavampiin aseisiin.
Olemme oppineet sen.
Ja Jumalan todelliset ja ainoat todella pelastavat aseet ovat siksi hengen aseita.
Sanan ase. Vahvin, mitä taivaan alla on.
Esimerkiksi totuus, joka puhutaan, mutta ei heikkona tai jopa lakia tappavana inhimillisenä sanana - vaan
totuus, joka puhutaan vallan vaikutusten ja ontisen vallan voimakkaiden autentikointien mukaisesti.
Näetkö eron?
Tämä tarkoittaa, että voimme käyttää vain yhtä asetta tässä ilmoitetussa lopputaistelussa.
Koko "Unlocking Day" -puhe, joka lähetettiin suorana 53 maahan, on luettavissa osoitteessa www.kla.tv/29017.
Punainen matto on levitetty ja hymni soi.
Lippu kohoaa ylpeänä taivaalle - "Rauha! Rauha!" sanotaan niin usein.
Yli 50 kuollut samaan aikaan, tuhannet loukkaantuneet valittavat kärsimyksiään.
Mustaa savua nousee taivaalle, ja ihmiset huutavat keuhkoistaan huutaen rauhaa.
Kuin kultainen aurinko taivaanrannalla, toivomme rauhaa, joka on loppujen lopuksi päämäärä.
Rauha ei ole kaukainen tavoite, vaan rauha on tie.
Rauha, kulkuneuvo, jolla liikut.
Rauha, rauha, rauha alkaa minussa.
Rauha, rauha, rauha, se on Jumala minussa.
Joka vallitsee syvällä sydämessäni, on olemassa kaukana logiikan ja järjen yläpuolella ja ilmenee meissä yhteisenä rauhana.
Sodat raivoavat viidellä mantereella, ja ihmisiä kuolee joka päivä.
Ei riitä, vaan uusia asioita käynnistetään - Pohjois-Korea, Venäjä tai Iran.
Kurkku kiristyy, pulssi nousee. Kuinka paljon kurjuutta vielä ennen kuin rauha tulee?
Nyrkki puristuu kuin kivi. Hei, jos sinussa on rauha, tulee rauha.
Kuin kultainen aurinko taivaanrannalla, toivomme rauhaa, joka on loppujen lopuksi päämäärä.
Rauha ei ole kaukainen tavoite, vaan rauha on tie.
Rauha, kulkuneuvo, jolla liikut.
Rauha, rauha, rauha alkaa minussa.
Rauha, rauha, rauha, se on Jumala minussa.
Joka vallitsee syvällä sydämessäni, on olemassa kaukana logiikan ja järjen yläpuolella ja ilmenee meissä yhteisenä rauhana.
Rauha, rauha, rauha alkaa myös SISÄLTÄSI.
Rauha, rauha, rauha, se on Jumala sinussa.
Tämä rauha luo ykseyttä kaikkien kanssa, vaikka se olisikin hullua, hei, sellainen voima on olemassa.
Rauha, rauha, rauha alkaa minussa.
Rauha, rauha, rauha, se on Jumala minussa.
Joka vallitsee syvällä sydämessäni, on olemassa kaukana logiikan ja järjen yläpuolella ja ilmenee meissä yhteisenä rauhana.
Rauha, rauha, rauha alkaa minussa.
Rauha, rauha, rauha, se on Jumala minussa.
Joka vallitsee syvällä sydämessäni, on olemassa kaukana logiikan ja järjen yläpuolella ja ilmenee meissä yhteisenä rauhana.
Rauha, rauha alkaa minussa.
Rauha, rauha, se on Jumala minussa.