Ahogy a mondás tartja: "Minden út Rómába vezet", így ez is elmondható:
"Minden nyom az amerikai-amerikai, privát agytröszthöz, a Council on Foreign Relationshez,
röviden CFR-hez vezet, ami a NATO támogatóit illeti."
A CFR példátlan hatalomkoncentrációjának és globális hálózatának ténye csak egy következtetést enged meg:
A NATO-t úgy kell tekinteni, mint a CFR globális céljainak előmozdítására szolgáló egyik eszközt,
egészen a központosított világkormányig bezárólag.
Az állítólagos "békevédelem" kizárólag arra szolgál, hogy legitimálja létezésüket és működésüket - a CFR szolgálatában.
Először is, a NATO táplálja a háborúskodást - akár propagandával, akár fenyegetésekkel, mint a NATO
keleti terjeszkedése, akár valós fegyverkezéssel stb.
Európában a háború lehetősége jobban jelen van, mint a második világháború óta bármikor.
Másodszor, a NATO, az összes háborús uszítással együtt - a háborús hisztériával bezárólag - üdvözlendő elterelő manőver a
CFR stratégáinak tényleges céljainak előmozdítására: nevezetesen egy központosított világkormány sarokköveinek létrehozására.
1949. április 4-én - jó 75 évvel ezelőtt - alakult meg a NATO, mint az akkori Szovjetunióval szembeni védelmi szövetség.
A NATO az "Észak-atlanti Szerződés Szervezete", más néven az "Atlanti Szövetség" vagy az "Észak-atlanti Paktum" rövidítése.
A NATO jelenleg 32 európai és észak-amerikai tagállamból áll.
A szövetség legfontosabb alapelve a NATO-szerződés 5. cikkében szereplő úgynevezett kölcsönös segítségnyújtási záradék:
"A Felek megállapodnak abban, hogy egy vagy többük ellen Európában vagy Észak-Amerikában elkövetett
fegyveres támadás mindannyiuk elleni támadásnak minősül."
A NATO 5. cikke ezért kimondja, hogy ha egy NATO-tagot megtámadnak, akkor de facto az egész NATO-t megtámadják.
A NATO Tanácsa szövetségi állapotot hirdet, amelyre eddig csak egyszer került sor: a 2001. szeptember 11-i,
az Egyesült Államokban elkövetett terrortámadások után.
A közvélemény - amint az a német kormány honlapján olvasható - a NATO-t "a világ
legsikeresebb biztonsági szövetségeként" dicséri.
75 éve garantálja Európa biztonságát.
Bő két évvel az ukrajnai orosz invázió után a német lakosság 67%-a jelenleg nagyon erős vagy erős fenyegetést lát az
európai békére és biztonságra nézve - derül ki az ARD DeutschlandTrend 2024. április 4-i telefonos felméréséből.
Az emberek 82%-a tartja a NATO-t fontosnak az európai béke biztosítása szempontjából.
A "Biztonság 2024" tanulmány szerint a svájci lakosság 52%-a támogatja a NATO-val való szorosabb
kapcsolatokat, 30%-a pedig a NATO-hoz való csatlakozást.
A kérdés, hogy a NATO mennyire biztosítja a békét Európában, megosztja a véleményeket, és
jobban aggasztja a lakosságot, mint valaha.
Ez a dokumentumfilm ezt a kérdést kívánja megvizsgálni, és bepillantást enged a NATO kulisszái mögé.
1 Biztosította-e a NATO a békét a múltban? - A legfontosabb NATO-műveletek
A következőkben a NATO néhány legfontosabb műveletét vizsgáljuk meg részletesebben.
Ezek a NATO által vezetett hivatalos műveletek, nem pedig a NATO-országok által saját kezdeményezésre végrehajtott műveletek.
Minden katonai műveletére a hidegháború utáni időszakban, azaz 1991 után került sor.
Az első ilyen műveletekre 1992 júliusától került sor Boszniában, tengeri blokádok, repüléstilalmi
zónák vagy úgynevezett békefenntartó erők formájában.
A Deliberate Force művelet Bosznia-Hercegovinában 1995. augusztus 30. és szeptember 20. között
1994-ben és 1995-ben aknagránátok csapódtak be a szarajevói Markalé piacon.
Körülbelül 100 civil vesztette életét.
Az aknagránátokért azonnal a szerbeket okolták.
A felelősség megállapítására irányuló vizsgálóbizottsági eljárást elutasították.
Ez felhatalmazta a NATO-t, hogy 1026 bombát dobjon le 338 célpontra Bosznia teljes, szerbek által ellenőrzött részén.
Két és fél hét alatt nyolc NATO-partnerország repülőgépei összesen 3515 bevetést hajtottak végre.
A légitámadásokban mintegy 27 civil és ugyanennyi katona vesztette életét.
A mai napig a boszniai helyzet nem igazán vezetett a békéhez.
Szövetséges erők művelete a volt Jugoszláv Szövetségi Köztársaságban 1999. március 24. és június 10. között
Az Operation Allied Force a Jugoszláv Szövetségi Köztársaság elleni NATO katonai művelet kódneve volt.
A mintegy 200 bevetett vadászgép 28 018 robbanószerkezetet - köztük kazettás bombákat - és
10-15 tonna uránnal bevont lőszert dobott le.
Nem volt sem ENSZ-mandátum, sem szövetségi ügy.
A NATO a légicsapásokat állítólagos "humanitárius katasztrófával" indokolta.
Számos jelentés, köztük az EBESZ jelentése szerint azonban a háború kezdete előtt nem volt
humanitárius katasztrófa vagy etnikai tisztogatás.
A háború kitörése után azonban 10 000 halott katona és rendőr volt;
489-528 civil haláleset a Human Rights Watch szerint;
Jugoszláv becslések szerint 1200-2500 civil halt meg;
az uránlövedékek által okozott pusztító hosszú távú hatások, például vetélések és súlyos betegségek.
Becslések szerint 125 000 ember halt bele a hosszú távú hatásokba.
Jugoszláviában és Szerbiában a halálozási arány 2,5 %-kal nőtt az előző évhez képest.
Az infrastruktúra is megsemmisült: 110 kórház, 480 iskola, 19 vasútállomás, 60 híd és ipari üzem.
Tartós szabadság hadművelet (OEF) Afganisztánban, a Fülöp-szigeteken, Grúziában,
Kirgizisztánban, Afrika szarván, Szomáliában és a Szaharában 2001. október 7-től 2014. december 28-ig
A 2001. szeptember 11-i támadásokra válaszul az amerikai kormány meghirdette az
úgynevezett nemzetközi terrorizmus elleni háborút.
A NATO-tanács ezután úgy döntött, hogy a támadásokat az Észak-atlanti Szerződés 5. cikke, a kölcsönös segítségnyújtási
záradék alapján az Egyesült Államok elleni támadásnak minősíti.
A terrorizmus elleni háború egyik intézkedése a Tartós szabadság hadművelet volt.
Mintegy 70 nemzet vett részt a műveletben, amelyet az Egyesült Államok Központi Parancsnoksága vezetett.
A művelet 2014. december 28-án ért véget.
Ezt a "Resolute Support" NATO-misszió váltotta fel, amely 2021. szeptember 11-ig tartott.
Ez már nem harci küldetés volt, hanem inkább az afgán kormánynak nyújtott tanácsadói és logisztikai támogatás.
A NATO minden mást hátrahagyott Afganisztánban, csak békét és biztonságot nem.
Rövid időn belül a tálibok az egész ország nagy részét ellenőrzésük alá vonták.
A Welthungerhilfe szerint a humanitárius helyzet "katasztrofális".
Sok megfigyelő kudarcnak tartja az afganisztáni nemzetközi missziót.
Amit a NATO és szövetségesei hátrahagytak, az a becslések szerint 240 000 áldozat.
2012-re csak a polgári lakosság 43 000 halálos áldozatot követelt.
Több mint 3500 NATO-katona vesztette életét - közülük 59-en a német Bundeswehr katonái közül.
Nemzetközi katonai művelet Líbiában 2011. március 19. és október 31. között
2011. március 17-én az ENSZ 1973. számú határozata felhatalmazta az ENSZ tagállamait, hogy Líbia felett repüléstilalmi
övezetet hozzanak létre, állítólag a polgári lakosság védelme és a felkelők támogatása érdekében a kormánycsapatok ellen.
2011. március 31-én a NATO átvette az 1973-as ENSZ-határozat végrehajtására irányuló teljes katonai művelet irányítását.
A NATO 260 vadászgéppel összesen 7587 légicsapást hajtott végre.
Az eredmény 50 000 civil haláleset és 50 000 civil sérülés volt.
A gazdasági infrastruktúra nagy része megsemmisült, és a nagy vízhálózat létesítményeit is lebombázták.
A NATO líbiai bevetése minden mást tett, csak nem biztosította a békét.
Líbiát erőszakos konfliktusok rázzák meg Muammar al-Kadhafi államfő 2011-es bukása óta.
A politikai instabilitás, a közrend és a gazdaság összeomlása mind a mai napig jellemzi az
emberek mindennapjait az észak-afrikai országban.
Emellett menekültek milliói érkeztek Líbián keresztül Európába.
Az állítólagos líbiai "humanitárius" vészhelyzet előtt Muammar al-Kadhafi vezetése alatt az országnak volt az
egyik legmagasabb egy főre jutó jövedelme és a legmagasabb szociális teljesítménye egész Afrikában.
Az az állítás, hogy Kadhafi 6000 embert ölt meg, hazugságnak bizonyult.
Kadhafi bukása után a humanitárius katasztrófa csak most kezdődött!
További háborúk a NATO-országok által és a NATO-országok ellen.
A NATO vezette hadműveletek mérhetetlen szenvedést okoztak, több százezer áldozattal és pusztító hosszú távú hatásokkal!
Ezen kívül vannak más NATO-országok által és NATO-országokkal folytatott háborúk is, mint például: 1965-1975 közötti vietnami
háború, amelynek során az amerikai hadsereg nagy mennyiségben használta a rendkívül mérgező "Agent Orange" gyomirtó szert.
Ez hosszú távon óriási környezeti és genetikai károkat, magzati rendellenességeket és vetéléseket okozott.
A kormány szerint 2009-ig 400 000 vietnami halt meg.
1. iraki háború vagy 2. öbölháború 1990/91
A második iraki háború és a harmadik öbölháború 2003-ban, amelyben az Egyesült Államok vezetésével a készségesek
koalíciója 1000-2000 tonna páncéltörő urán lőszert lőtt ki.
Polgárháború Szíriában 2011 óta
Katonai beavatkozás Jemenben 2011-2015
Mindezekben a háborúkban egy dolog közös:
A háború által okozott bajok nagyobbak voltak, mint az állítólagos igazságtalanság, amelyet az ország
békéjének biztosítása érdekében meg kellett volna szüntetnie.
Ez sérti a nemzetközi háborús jog elvét.
És ezekben a háborúkban van még egy közös vonás: hazugságokra épültek.
Dr. Daniele Ganser svájci történész "Illegális háborúk: Hogyan szabotálják a NATO-országok az ENSZ-t" című könyvében bemutatja,
hogy a múltban és a jelenben hogyan folytattak illegális háborúkat - szövetség és kifejezett ENSZ-felhatalmazás nélkül.
Ezért igazolják erkölcsileg a háborúkat állítólagos "humanitárius katasztrófákkal" vagy más hazugságokkal.
De hogyan lehetséges ez, és hogyan valósul meg?
És ha a NATO műveletei a múltban nem biztosították a békét, akkor vajon a jelenben is így kellene-e tenniük?
2. Ha a NATO műveletei semmiképpen sem biztosították a békét, akkor ez puszta kudarc vagy ravasz számítás volt?
A kérdés megválaszolásához be kell néznünk a NATO kulisszái mögé.
Ki áll a NATO mögött és mik a céljaik?
Ki állt a NATO megalapítása mögött?
Ahogy a mondás tartja: "Minden út Rómába vezet":
"Minden nyom az amerikai-amerikai, privát agytröszthöz, a Council on Foreign Relationshez -
röviden CFR-hez - vezet, ami a NATO támogatóit illeti."
William Bundy amerikai ügyvéd szerint a CFR tanulmányozó csoportjai segítettek megteremteni azt a gondolkodási
keretet, amely a Marshall-tervhez és a NATO-hoz vezetett.
Bundy a CIA külföldi hírszerző szolgálatának elemzője volt.
Amikor 1939 szeptemberében Európában kitört a második világháború, az amerikai külügyminisztérium
független elemzések és tanulmányok programját javasolta.
Ezt a CFR vizsgálati csoportokhoz rendelték.
A projekt, amely War and Peace Studies néven vált ismertté, az amerikai külpolitikát volt hivatott irányítani
az elkövetkező háborús években és az azt követően kialakuló, kihívásokkal teli új világban.
A CFR honlapján az is szerepel, hogy "az ügy szigorúan bizalmas".
Idézet: "Mert az egész tervet "kidobnák a hajóból", ha nyilvánosságra kerülne, hogy a Külügyminisztérium
egy külső csoporttal (a CFR-rel) dolgozik együtt.
A Rockefeller Alapítvány először vonakodva, de miután meggyőződött a projekt fontosságáról,
közel 350 000 dollárral támogatta a projektet.
Az elkövetkező öt évben közel 100 férfi vett részt a "Háború és béke tanulmányok", "
A War and Peace Studies irányítóbizottságának elnöke Norman H. Davis volt.
Davis 1921-től a CFR elnökségi tagja, 1936-44 között pedig elnöke volt.
Allen Welsh Dulles és Hanson W. Baldwin (1903-1991) vezette a "Háború és béke tanulmányok" fegyverkezési
csoportot, ahol a NATO alapötleteit és terveit kidolgozták.
Allen Welsh Dulles 1927-69 között a CFR elnökségi tagja, 1946-50 között elnöke volt; 1953-1961 között a CIA vezetője.
A CIA igazgatójaként Dulles engedélyezte többek között Fidel Castro , Patrice Lumumba
és Rafael Trujillo titkos meggyilkolását.
Lumumbát kivégzőosztaggal gyilkolták meg.
Korábban fontos szerepet játszott abban, hogy Kongót békésen kivezesse a belga gyarmati uralom alól.
Dulles volt a felelős az iráni és guatemalai kormánybuktatásokért.
Az ő vezetése alatt a CIA titokban egyszerre két rivális konfliktuspártot támogatott Dél- és Közép-Amerikában.
Dulles még fegyverekkel is ellátta a kubai forradalmárokat.
Az "oszd meg és uralkodj" elvének megfelelően.
Ez az elv olyan katonai, politikai vagy retorikai stratégiát ír le, amelynek célja az ellenfél táborának megosztása.
1953-ban Dulles kezdeményezte a CIA MK ULTRA nevű kutatási programját is.
Az agykontroll program több ezer emberkísérletet tartalmazott, számos dokumentált halálesettel.
Dr. Daniele Ganser történész arra a következtetésre jutott munkájában, hogy John F. Kennedy elnök
meggyilkolására is Allen Dulles adott megbízást.
Dulles 33. fokú szabadkőműves volt.
Nem meglepő tehát, hogy a NATO egyáltalán nem biztosítja a békét, hiszen az alapötletét egy olyan ember, Allen
Dulles segítségével dolgozták ki, akinek a keze véres?
Az "International Affairs" című brit szaklap 1983. júliusi cikke a NATO későbbi megalakulására világít rá.
A cím: "A Pentagon-tárgyalások 1948 márciusában: az Észak-atlanti Szerződés kezdete".
A szerzők, Cees Wiebes és Bert Zeeman szerint ez a cikk a NATO hivatalos történetírását hivatott kiegészíteni.
Idézet: "A NATO hivatalos történetírása szerint az Észak-atlanti Szerződés aláírásához vezető
tárgyalások 1948. július 6-án kezdődtek Washingtonban.
Néhány éve azonban már ismert, hogy az Egyesült Államok és a nyugat-európai államok között már ezt
megelőzően is folytak tárgyalások egy biztonsági szerződésről.
Ezekre a tárgyalásokra 1948 márciusának végén került sor a legszigorúbb titoktartás mellett az Egyesült Államok, az
Egyesült Királyság és Kanada között a washingtoni Pentagonban.
E titkos konzultációk egyik résztvevője "az 1948 márciusában a Pentagonban folytatott döntő (és titkos) tárgyalásokról beszél,
amelyeken ténylegesen megszületett az Észak-atlanti Szerződés".".
Az "International Affairs" cikke megnevezi azokat a személyeket is, akik 1948. március 22. és április
1. között a Pentagonban folytatták a tárgyalásokat.
A küldöttség résztvevőinek nyomai itt is - hogyan is lehetne másképp - a CFR-hez vezetnek:
Lewis W. Douglas , a küldöttség vezetője.
1947-1950 között az Egyesült Államok nagykövete volt az Egyesült Királyságban.
1935-től a Rockefeller Alapítvány tagja, 1936-1939 között pedig a végrehajtó bizottság tagja volt.
1940-1964 között a Külkapcsolatok Tanácsának elnökségi tagja volt.
Theodore Achilles , az USA perui diplomatája szintén a CFR tagja volt.
Alfred Gruenther , az amerikai hadsereg tábornoka, 1953-1956 között a NATO összes műveletének főparancsnoka volt .
Robert Cecil , brit diplomata, 1920 júliusában társalapítója volt a Chatham House-nak, egy londoni székhelyű magán agytrösztnek.
Egy évvel később New Yorkban megalakult az amerikai megfelelője, a CFR.
A Chatham House 2004-ig a Nemzetközi Ügyek Királyi Intézete néven is ismert volt.
A kulcsfontosságú projekteket többek között a Rockefeller Alapítvány, a Bill &
Melinda Gates Alapítvány és a NATO finanszírozza.
Robert Cecil szabadkőműves volt.
Lester B. Pearson , a kanadai delegáció vezetője, 1963 és 1968 között Kanada 14. miniszterelnöke volt.
Tagja volt a Bilderberg-csoportnak és résztvevője az 1964-es Bilderberg-találkozónak.
A Rockefeller Alapítvány, a CIA és a CFR ismét részt vett a Bilderberg Csoport létrehozásában.
A cél az volt, hogy visszatérő konferenciákat szervezzenek európai és amerikai politikusok és üzleti vezetők részvételével.
3. A NATO célkitűzései = a CFR célkitűzései
Ahhoz, hogy megértsük a NATO mögöttes célkitűzéseit vagy célját, meg kell értenünk a CFR célkitűzéseit.
A CFR szerényen nyilatkozik a honlapján:
Azt a célt szolgálja, hogy "segítsen jobban megérteni a világot és az Egyesült Államok és más
országok előtt álló külpolitikai döntéseket".
De egy szervezet aligha fog példátlanul kiterjedt hálózatot kiépíteni csak azért, hogy tanácsadói feladatot lásson el!
A CFR évtizedeken át szinte az összes kulcspozíciót betöltötte az amerikai kormányban, és több száz vezető
tisztviselőt és tanácsadót biztosított minden kormány számára - akár demokrata, akár republikánus volt az.
Richard Harwood, a Washington Post egykori ügyvezető szerkesztője és ombudsmanja elismerően írta a Külkapcsolatok
Tanácsáról, hogy tagjai "leginkább hasonlítanak arra, amit az Egyesült Államok uralkodó intézményrendszerének nevezhetnénk".
(...) Ők nem csak elemzik és értelmezik az amerikai külpolitikát, hanem segítenek azt kialakítani."
A Külkapcsolatok Tanácsának tagjai többek között:
mindkét párt több amerikai elnöke és alelnöke;
szinte az összes amerikai külügyminiszter, védelmi és pénzügyminiszter;
az amerikai hadsereg és a NATO vezérkari főnökeinek és parancsnokainak többsége;
a kongresszus néhány legbefolyásosabb tagja (különösen a kül- és biztonságpolitikai döntéshozók);
Szinte az összes nemzetbiztonsági tanácsadó, CIA-igazgató, ENSZ-nagykövet, Fed-elnök,
Világbank-elnök és a Nemzeti Gazdasági Tanács igazgatója;
számos neves akadémikus; számos bank, agytröszt, egyetem, civil szervezet és Hollywood igazgatója;
valamint a 9/11 Bizottság és a Warren Bizottság kulcsemberei.
Ezen kívül a CFR olyan vállalatokat is magában foglal, amelyek a nagyvállalatok, a nagy bankok, a big tech, a big data,
a big media és a big pharma globális óriásaihoz tartoznak.
Röviden, a CFR-nek páratlan hatalma és ereje van.
A CFR által gyakorolt hatalom és befolyás azonban messze túlmutat tagjain:
Angliában a CFR-nek van egy testvérszervezete, a Royal Institute of International Affairs (RIIA), más
néven Chatham House, amelyet 1920-ban alapítottak;
Európában a CFR 2007-ben létrehozta az "Európai Külkapcsolati Tanácsot" (ECFR);
A Tanácsok Tanácsa (Council of Councils - CoC) révén a CFR 24 ország - köztük Oroszország és Kína - tagszervezeteit tömöríti.
A CFR orosz tagszervezete, a "Kül- és Védelempolitikai Tanács" (SVOP) működteti a "Valdai" vitaklubot,
amelyen Vlagyimir Putyin orosz elnök rendszeresen részt vesz.
A kéthetente megjelenő "The New American" nyomtatott magazin 2021. júliusi számában a következőképpen foglalta össze.
A CFR 100. évfordulója alkalmából készült különkiadás, amelynek címe: "CFR: Még mindig a trón mögötti hatalom".
"A CFR története a nemzeti szuverenitás elleni évszázados háború krónikája, és a könyörtelen törekvés egy
mindenható világkormány létrehozására, amelyet a CFR globalistái gyakran "Új Világrend"-ként emlegetnek. (...)
A CFR valóban példátlan befolyást gyakorol politikai, pénzügyi, gazdasági, média és tudományos körökben. (...)
Ő a nyilvános arca, a központi idegrendszere annak, amit a kritikusok "mély államnak" neveznek - a nem választott "állandó
kormánynak", amely átvette az irányítást országunk felett."
A szám a következő szavakkal zárul, idézem: "A "Mély Állam" pokoli szorítása nemzetünkön - és az egész világon - nem fog
megtörni, hacsak több amerikai (és több ember világszerte) nem ébred fel, nem leplezi le a CFR növekvő ellenőrzését,
és nem áll ellen ördögi Új Világrend programjának.".
1950. február 17-én James P. Warburg, a Wall Street-i bankár, Franklin D. Roosevelt tanácsadója az amerikai szenátus egyik
bizottsága előtt kijelentette: "Világkormányunk lesz, akár tetszik, akár nem (...) egyetértéssel vagy hódítással. Roosevelt,
az amerikai szenátus egyik bizottságának nyilatkozva: "Világkormányunk lesz, akár tetszik,
akár nem (...) egyetértés vagy hódítás útján".
Ő is tagja volt a CFR-nek, akárcsak apja, Paul Warburg, aki a Federal Reserve System "atyjaként" ismert.
Hogy a NATO milyen mértékben játszik kulcsszerepet egy központosított világkormány menetrendjének
megvalósításában, azt a következő fejezetekből megtudhatjuk.
4 Hogyan lehet a NATO-műveleteket "a béke biztosításaként" eladni? - A CFR "propagandamátrixa"
A geopolitikai stratégiák sikeres végrehajtása, mindenekelőtt a béke látszólagos biztosítására szolgáló
katonai eszközök igazolása elképzelhetetlen lenne a közvélemény hatékony befolyásolása nélkül.
A Swiss Policy Research (SPR) 2017. szeptemberi 22 oldalas tanulmánya bemutatja a CFR "Propaganda Mátrixát":
"Hogyan ellenőrzi a CFR a geostratégiai információk áramlását".
A "Swiss Policy Research" egy független kutatási és tájékoztatási projekt a svájci és
nemzetközi médiában megjelenő geopolitikai propagandáról.
A tanulmány kifejti, "hogyan hozott létre a CFR egy nagyrészt önálló, transzatlanti információs ciklust, amelyben
szinte minden releváns forrást és hivatkozási pontot a Tanács és partnerszervezeteinek tagjai ellenőriznek".
Az USA-ban szinte minden ismert médiumot a CFR képviselői alapítottak vagy vásároltak fel évtizedekkel ezelőtt.
Németországban a vezető médiaszemélyiségek bevonása - a Bilderberg Csoporton kívül - különösen
az úgynevezett Atlanti Hídon keresztül történik.
A szervezetet 1952-ben alapította John J. McCloy, a CFR és a Világbank elnöke, valamint Eric Warburg, a CFR tagja és bankár.
Svájcban a nagy kiadók strukturális integrációja elsősorban a Bilderberg-csoporton keresztül és a német Atlantikbrücke médiával
való egyre szorosabb együttműködésen keresztül valósul meg.
Hírügynökségek
A hírügynökségek különleges szerepet játszanak az információs mátrixban.
Valójában a nemzetközi események esetében a CFR média által használt szövegek és képek szinte mindegyike
mindössze három globális hírügynökségtől származik:
az amerikai Associated Press (AP), a brit-kanadai Thomson-Reuters és a francia Agence France-Presse (AFP).
Míg a Reuters és az AP közvetlenül részt vesz a Tanácsban, az AFP a francia állam tulajdonában van, amely viszont
a Bilderberg-csoporton és a NATO-n keresztül be van integrálva a transzatlanti struktúrákba.
Nem kormányzati szervezetek (NGO-k) és PR ügynökségek
A nem kormányzati szervezetek nélkül is szinte lehetetlen lenne a katonai műveleteket a nagyközönségnek eladni.
Ezek megtévesztik az embereket, hogy azt higgyék, függetlenebbek és hitelesebbek.
Valójában az Amnesty International (AI), a Human Rights Watch (HRW) és számos más, látszólag humanitárius
szervezet igazgatói évtizedek óta részt vesznek a CFR-ben.
Számos más szervezetet a CFR milliárdosai, például Soros György finanszíroznak és irányítanak.
A Swiss Policy Research (SPR) azt írja, hogy az ilyen nem kormányzati szervezeteket mindig akkor vetik be, amikor egy
katonai beavatkozást humanitárius szempontból kell legitimálni.
Az Amnesty International már 1991-ben nyilvánosan "igazolta" az "inkubátor hazugságot" , amelyet egy amerikai PR cég talált ki
, és így jelentősen hozzájárult az Öböl-háború megindításához.
Az Amnesty International és a Human Rights Watch is "humanitárius" katonai beavatkozásra szólított fel a Balkánon, Afganisztánban
és Líbiában kétes vagy akár hamis állítások alapján.
A Swiss Policy Research szerint hazugságnak bizonyult az az állítás, hogy Kadhafi 6000 embert ölt meg.
Alig ért véget az Öböl-háború, és az inkubátor hazugság máris lelepleződött, amikor az amerikai PR-ügynökség, a
Rudder Finn már a balkáni háborúkban tevékenykedett, előkészítve a nyilvánosságot a későbbi NATO-beavatkozáshoz.
A Rudder Finn akkori igazgatója egy későbbi interjúban elmagyarázta, hogy cége miért terjesztett hamis
híreket például a boszniai szerb "haláltáborokról":
"Nem erősítettük meg a boszniai haláltáborok létezését, csak azt hoztuk nyilvánosságra,
hogy (az amerikai Newsday magazin) ezt állította.
(...) Volt egy feladatunk, és azt elvégeztük.
Nem azért fizetnek minket, hogy erkölcsösek legyünk."
Vannak olyan állítólag humanitárius szervezetek is, mint az Avaaz vagy a Campact az online petícióikkal.
Az esőerdő támogatása helyett hirtelen "repüléstilalmi zónát" követelnek Líbia felett.
5. A NATO-műveleteket "a béke biztosításaként" lehet eladni, mert nemcsak a "propagandamátrix",
hanem maga a NATO is szilárdan a CFR kezében van.
A Swiss Policy Research azt írja: "A CFR évtizedek óta fenntartja saját tisztképzési programját, így becslések szerint az összes
magas rangú amerikai katonatiszt mintegy 75%-át a CFR képezte ki - beleértve a második világháború óta szinte az összes vezérkari
főnököt, NATO-főparancsnokot és regionális parancsnokot.
A Tanács így egy olyan ideológiailag kiképzett, birodalmi fegyveres erőt épített ki, amelyet
egyébként szinte csak totalitárius rendszerekből ismerünk."
A katonai képzési programról a CFR honlapján olvashat:
"A program lehetővé teszi a kiválasztott tisztviselők számára, hogy a CFR New York-i székhelyén töltött egy év révén bővítsék a
nemzetközi kapcsolatokról szerzett ismereteiket (...) a CFR üléseinek és rendezvényeinek aktív
programjában való intenzív részvétel, valamint a CFR sokszínű tagságával való kapcsolattartás révén."
A NATO-főtitkárok és az európai szövetséges főparancsnokok - röviden SACEUR - nyomai
szintén a Bilderberg-csoportra és a CFR-re utalnak.
A főtitkár a NATO legfőbb képviselőjeként képviseli a szervezetet a nyilvánosság előtt.
Ő mindig Európából származik.
A SACEUR mindig amerikai tábornok vagy admirális, és a legfelsőbb katonai műveleti parancsnoksággal rendelkezik.
A főtitkárok és a SACEUR-ok jelentős része részt vett a Bilderberg-konferenciákon.
A nevek listája a stáblistában található.
6. A NATO mint eszköz - nem a béke biztosítására, hanem inkább a CFR globális céljainak előmozdítására,
egészen a központosított világkormányig bezárólag.
A CFR példátlan hatalomkoncentrációjának és globális hálózatának ténye csak egy következtetést enged meg:
A NATO-t úgy kell tekinteni, mint a CFR globális céljainak előmozdítására szolgáló egyik eszközt,
egészen a központosított világkormányig bezárólag.
Az állítólagos "békevédelem" kizárólag arra szolgál, hogy legitimálja létezésüket és működésüket - a CFR szolgálatában.
A CFR stratégáinak egyik geopolitikai célja minden bizonnyal az amerikai hadsereg és a NATO katonai felsőbbrendűségének
biztosítása, ha nem is kiterjesztése a világban.
Egy 2023. júniusi frissítés szerint az amerikai fegyveres erők becslések szerint 750 katonai bázissal
rendelkeznek az USA-n kívül több mint 80 országban.
Németországban 119 katonai létesítmény található.
A vizuális adatbázis világszerte 56 NATO-bázist jelenít meg.
Érdemes megemlíteni a koszovói "Camp Bondsteel" amerikai katonai bázist.
Ezt a NATO 1999 júniusában, a Jugoszlávia elleni "Szövetséges Erők Hadművelet" után hozták létre.
A bázis 386 hektáron (3 860 000 m²) terül el, és az amerikai hadsereg és a szövetséges csapatok 7000 katonájának ad otthont.
A "feszültség stratégiája", mint a világkormány tervezőinek geopolitikai eszköze a politikai
és katonai világhatalom további kiterjesztésére.
De minden geostratéga, aki politikai és katonai világhatalmát tovább akarja bővíteni, elsősorban nem a hagyományos
- úgynevezett - "forró" háborúkra támaszkodik, hanem a lakosság "félelemben és rettegésben" tartására.
Ezt a "feszültség stratégiájának" is nevezik.
A következő meghatározás a Krimpediában található:
"A feszültség stratégiája mint politikai kifejezés azokra az intézkedésekre utal, amelyeket állami szervek támogatnak
vagy hajtanak végre, hogy félelmet vagy bizonytalanságot keltsenek saját lakosságuk vagy államuk körében.
(...) Emellett a feszültség stratégiája az elnyomó állami intézkedések és beavatkozások igazolására is szolgálhat, mivel
erősíti a lakosságban az állami beavatkozás iránti vágyat."
Nem hangzik ismerősen?
A feltételezett koronavírus-járvány üdvözletét küldi.
Az elnyomó intézkedéseket csak a "félelem és a bizonytalanság szítása" segítségével lehetett igazolni.
De visszatérve a "feszültség stratégiája" kifejezésre.
A "feszültség stratégiája" kifejezést először 1969-ben használták az Observer című brit vasárnapi újság egyik cikkében.
Az olasz állam titkos műveleteire utalt.
1969 és 1984 között több terrortámadás történt Olaszországban, amelyeknek több mint 200
halálos áldozata és mintegy 600 sebesültje volt.
Ezekért a "Vörös Brigádokat", egy radikális baloldali csoportot okolták.
A velencei nyomozó bíró, Felice Casson kiterjedt nyomozása az egyik tényleges elkövető, a
szélsőjobboldali Vincenzo Vinciguerra nyomára vezet.
Kiterjedt és nagy jelentőségű vallomást tett.
Vinciguerra azt vallotta, hogy az államapparátus emberei fedezték őt, és hogy a merénylet egy átfogó stratégia része volt,
amelyet Casson később "feszültség stratégiájának" nevezett.
Ennek a megközelítésnek az volt a célja, hogy lejárassa a hagyományosan erős olaszországi Kommunista
Pártot, hogy megakadályozza a kormányban való részvételét.
Casson tovább nyomozott, és a katonai hírszerző szolgálat, a SISMI archívumában végzett kutatást követően feltárta, hogy az olasz
államon belül egy rendkívül titkos, összetett struktúra létezik.
Ezek úgynevezett "hátramaradó szervezetek" voltak, amelyeket Olaszországban "Gladio"-nak neveztek.
A Gladio az olasz "fegyveres erők hírszerző szolgálata", a SIFAR és a CIA együttműködéséből
jött létre, és 1964 óta a NATO-ba integrálódott.
Helyesen értelmezve. Ezek a NATO titkos hadseregei voltak, amelyeket a második világháború után az amerikai titkosszolgálat
CIA hozott létre a brit titkosszolgálattal, az MI6-tal együtt.
Az országok szovjet megszállása esetén gerillaként kellett volna harcolniuk és felszabadítaniuk Nyugat-Európát.
Dr. Daniele Ganser svájci történész a NATO titkos hadseregeiről szóló kutatási projektje során bizonyítékot talált arra, hogy az
olaszországi művelet mellett Franciaországban, Németországban, Görögországban, Hollandiában, Belgiumban, Spanyolországban,
Portugáliában, Norvégiában, Luxemburgban, Dániában, Ausztriában, Finnországban,
Svédországban és Svájcban is léteztek hasonló hálózatok.
Daniele Ganser történész szerint "a terror (...) minden más katonai stratégiánál alkalmasabb a lakosság manipulálására".
Ganser szerint a félelemkeltés és -manipulálás módszerei arra irányulnak, hogy a (helyi) lakosságot
fogékonnyá vagy ellenségessé tegyék "bizonyos politikai vagy gazdasági intézkedésekkel" szemben.
Hogyan lehetne jobban manipulálni a lakosságot, és hogyan lehetne fogékonnyá tenni egy központosított
világkormányra, mint félelem és bizonytalanság keltésével?
A félelem és a rettegés keltésére használt módszerek azonban nem csak a fegyveres erőszakkal végrehajtott
terrorra vonatkoznak, hanem bármilyen háborús retorikára is.
Például az 1945 és 1991 közötti úgynevezett "hidegháború" az USA és a Szovjetunió között valóságos fegyverkezési
versenyhez vezetett, beleértve a nukleáris fegyverkezést is.
Bár a közvetlen, nyílt háborút fegyverhasználattal elkerülték, az "elrettentés" kifejezés alatt a nukleáris
háború kölcsönös fenyegetése először idézte fel az emberiség önkioltásának ("overkill") lehetőségét.
A konfliktus többször is rendkívül fenyegető jelleget öltött, így a szuperhatalmak közötti
"forró" háború lehetősége mindig a levegőben lógott.
Így a lakosságot folyamatosan "feszültség" és "bizonytalanság" alatt tartották.
Ez a kormányok és a védelmi ipar kezére játszott, hogy megfosszák az embereket polgári jogaiktól és
szabadságuktól, vagy más módon profitot termeljenek.
Ugyanez a minta ismerhető fel az ukrán-orosz konfliktust övező jelenlegi retorikában is.
A Szovjetunió 1991-es összeomlása után a NATO következett.
Helyesen értelmezve! A NATO 1999-től kezdődő úgynevezett keleti bővítésével a geopolitikai stratégáknak sikerült
fenntartaniuk az Oroszországgal való konfliktus lehetőségét, és feszültség alatt tartaniuk saját lakosságukat.
Amikor a NATO 1999-ben először bővült kelet felé, Lengyelország, a Cseh Köztársaság és Magyarország volt az első;
2004 Bulgária, Észtország, Lettország, Litvánia, Románia, Szlovákia és Szlovénia;
2009 Albánia és Horvátország;
2017 Montenegró; 2020 Észak-Macedónia;
2023 Finnország; 2024 Svédország
Ukrajna NATO-csatlakozása az Oroszországgal szembeni konfrontáció és feszültség politikájának abszolút csúcspontja lenne.
Ha Ukrajna csatlakozna a NATO-hoz, akkor a kölcsönös segítségnyújtási záradék lépne életbe, és
minden NATO-állam háborúban állna Oroszországgal.
Feltételezhető, hogy ez azt eredményezné, hogy a háború egész Európára - ha nem az egész világra - kiterjedne.
A Deutschlandfunk rádiónak adott, 2024 márciusában adott interjújában Jens Stoltenberg NATO-főtitkár hangsúlyozta, hogy
nem tudja pontosan megmondani, mikor veszik fel Ukrajnát a szövetségbe: "De keményen dolgozunk
azon, hogy ez a lehető leggyorsabban megtörténjen".
Antony Blinken amerikai külügyminiszter a NATO 75. évfordulója alkalmából rendezett
ünnepségen kijelentette, idézem: "Ukrajna NATO-tag lesz.
Ezen a találkozón az a célunk, hogy segítsünk hidat építeni a csatlakozásukhoz."
Blinken, jól sejtik, a CFR tagja.
Régóta vitatott kérdés, hogy az 1990-es tárgyalások során volt-e olyan ígéret, hogy a NATO nem bővül kelet felé.
Tény, hogy nincs kötelező és szerződésen alapuló kötelezettségvállalás a
Szovjetunióval vagy Oroszországgal szemben.
Vlagyimir Polenov, az 1990-es tárgyalásokon részt vevő orosz küldöttség tagja szerint: "Hiba volt, hogy a Szovjetuniónak nem
adták írásba ezeket a biztosítékokat arra vonatkozóan, hogy a NATO-t nem fogják kelet
felé kiterjeszteni. Ez nagyon nagy hiba volt".
Hogy ígérettel vagy anélkül, az nem számíthat a CFR stratégáinak.
A NATO teljesítette a "feszültség stratégiájának" fenntartására irányuló célját.
Van azonban egy másik árulkodó ígéret is az orosz és az amerikai kormány között:
A Berliner Zeitung 2014. április 14-i számában Rolf Hochhuth német író megemlítette, hogy a Kreml és
a Fehér Ház 1952 óta titkos megállapodást kötött:
"... amely szerint, ha a hidegháború forró háborúvá fajulna, Oroszországban és Amerikában nem törne be egyetlen ablaküveg
sem, hanem "csak" Lengyelország és Németország semmisülne meg:
A szövetségesek legszörnyűbb árulása, amiről bárki, aki még olvassa a történelmet, valaha is hallott...".
Egy ilyen, az európai lakosság hátán vívott háború stratégiáját a CFR stratégáira minden bizonnyal rá lehet bízni.
A CFR stratégája, Allen Dulles, aki 1953 és 1961 között a CIA igazgatójaként a CIA igazgatója volt, végül
példát mutatott azzal, hogy a konfliktusban részt vevő rivális feleket egyszerre látta el fegyverekkel.
A Külkapcsolatok Tanácsa (CFR) megbízásából negyedévente megjelenő "Foreign Affairs" című folyóirat 2024. április 22-i
cikke azt mutatja, hogy ez nem csak egy erőltetett elmélet.
A cikk címe mindent elmond: "Európa - de nem a NATO - küldjön csapatokat Ukrajnába"
Thomas Röper német oknyomozó újságíró így kommentálta a cikket, idézem: "Aki figyelmesen olvassa (...), rájön,
hogy Putyin kijelentése, miszerint az USA az utolsó ukránig harcol Ukrajnában, sajnos teljesen igaz.
Mi több, a cikkből kiderül, hogy a szerzők is az utolsó európaiig szeretnének harcolni...".
A szerzők azt is világossá teszik, hogy az USA és a NATO tiszta lappal indulna:
"És mivel az európai erők a NATO-kereten és a NATO területén kívül tevékenykednének, az esetleges veszteségek nem váltanának
ki 5. cikk szerinti választ és nem hívnák az USA-t akcióba.
Oroszország ellenfele nem a NATO lenne, hanem az európai államok koalíciója, amely egyensúlyra
törekszik a csupasz orosz imperializmussal szemben."
Egy tankönyvi stratégia, amint azt a "Hogyan működnek a modern háborúk?" című oktatófilm is mutatja:
Az "agresszor" ráveszi az általa kiválasztott országokat, hogy saját fegyvereikkel és
hadseregükkel vonuljanak fel legnagyobb riválisa ellen.
Csak akkor lép közbe az emberiség igazi ellensége, az igazi agresszor és háborús uszító, amikor már minden ország ellőtte az
utolsó lőszerét, elvesztette legjobb embereit és tönkrement, hogy együtt legyőzzön
mindenkit (...) (vagy) megmentőként ünnepeljék."
Lásd még George Friedman amerikai geostratéga 2015-ös úgynevezett Stratfor-beszédét.
A jelentés szerint az USA a legnagyobb fenyegetést egy esetleges német-orosz szövetségben látja.
Egy háború Európában Németország és Oroszország ellen az amerikai felsőbbrendűségi politika érdekeit szolgálná.
Gondoljunk csak a brit Lord Hastings Ismay híres kijelentésére, amelyet a NATO első főtitkáraként tett:
A NATO-t azért alapították, hogy "a Szovjetuniót kívül, az amerikaiakat bent és a németeket lent tartsa", németül: "To keep
the Soviet Union out, the Americans in and the Germans down".
Ez a kijelentés valóban csak a NATO megalakulásának kontextusában értendő, ahogy a bulvármédia teszi, vagy ma is érvényes?
7. Következtetés: a NATO nem tekinthető a "béke biztosításának" garanciájaként - különösen nem Európában -, hanem egy új
világrend építőinek garanciájaként, mégpedig két szempontból is.
A központosított vezetés alatt álló új világrend építői számára a NATO két szempontból is megfelel a céljának:
Először is, a NATO, mint háborús uszító...
Először is, a NATO táplálja a háborúskodást - akár propagandával, akár fenyegetésekkel, mint a NATO
keleti terjeszkedése, akár valós fegyverkezéssel stb.
Európában a háború lehetősége jobban jelen van, mint a második világháború óta bármikor.
A Bundeswehr honlapján a "németországi műveleti terv" (röviden OPLAN DEU) szerepel.
A "Németországi Operatív Terv" egy "nemzetvédelmi terv", amelynek céljai a következők:
Egyrészt szó szerint: "Németország, területi integritásának és állampolgárainak védelme és
megvédése más állami és polgári szereplőkkel együtt".
Másrészt, hogy "biztosítsa a szövetséges erők Németország felett és Németországon keresztül
történő telepítését a NATO keleti szárnyára".
A háborús retorika 2024. május 31-én érte el újabb csúcspontját.
A NATO külügyminiszterei Prágában találkoztak.
Napirenden volt a 2024. júliusi washingtoni csúcstalálkozó előkészítése és a NATO Ukrajnának nyújtott támogatása.
A bulvármédia szalagcíme így szólt: "Az USA és Németország engedélyezi fegyvereik bevetését
oroszországi állások ellen, de csak Harkov közelében.
Az ukrán kormány már június 3-án szorgalmazta, hogy a nyugati fegyverek "alkalmazási körét" terjesszék ki orosz területre.
Ez csak idő kérdése.
A NATO szerint a védelemhez való jog a nemzetközi jogból ered."
Jens Stoltenberg szövetségi főtitkár felszólította a szövetségeseket, hogy továbbra is
szállítsanak fegyvereket és lőszert Ukrajnának.
Oroszország válasza azonnal érkezett: Oroszország a NATO akcióját súlyos eszkalációnak
tekinti, és masszív válaszlépésekkel fenyegetőzik.
Dmitrij Medvegyev, aki 2008 és 2012 között Oroszország elnöke volt, 2020 óta pedig az Oroszországi Föderáció Biztonsági
Tanácsának helyettes vezetője - írta Telegram-csatornáján:
"A NATO-államok ilyen "egyéni segítségnyújtása" Oroszország ellen ... a konfliktus súlyos eszkalációját jelenti.
Az egykori Ukrajna és NATO-szövetségesei olyan pusztító erejű választ fognak kapni, hogy maga a szövetség egyszerűen nem
lesz képes ellenállni annak, hogy belerángassák a konfliktusba."
A Szentpéterváron 2024. június elején megrendezett 27. Nemzetközi Gazdasági Fórumon Vlagyimir
Putyin orosz elnök "aszimmetrikus válaszról" beszélt. .
"Baromságnak" nevezte az úgynevezett "szimmetrikus választ", miszerint Oroszország a NATO területét akarja megtámadni.
Putyin azt mondta: "Arra gondolunk, hogy ha valaki lehetségesnek tartja, hogy fegyvereket szállítson a harci övezetbe, hogy
támadásokat hajtson végre a területünkön (...), akkor miért ne lenne jogunk ilyen fegyvereket elhelyezni a világ azon régióiban,
ahol támadásokat hajtanak végre azon országok érzékeny objektumai ellen, amelyek ezt Oroszországgal szemben teszik?".
Másodszor, a NATO mint elterelő manőver.
Másodszor, a NATO és az összes háborús uszítás - beleértve a háborús hisztériát is - a CFR stratégáinak valódi céljai
elérésének üdvözlendő elterelő manővereként szolgál: nevezetesen egy központosított világkormány sarokköveinek létrehozására.
A katonai fölény csak egy tényező a sok közül.
Az új világrend létrehozásának egyik legfontosabb sarokköve az egészségügy és a pénzügyek feletti ellenőrzés és hatalom.
Különösen az egészségügy területén a WHO új világjárványügyi egyezménye és a felülvizsgált Nemzetközi
Egészségügyi Szabályzat célja az "egészségügyi intézkedések" ellenőrzésének központosítása világszerte.
A WHO - amelyet az ENSZ-hez hasonlóan a CFR tanulmányozó csoportjai terveztek - kapna kizárólagos hatáskört a
betegségek értelmezésére és az intézkedésekről való döntésre.
Egy másik központi sarokpont a pénzügyek feletti ellenőrzés.
A digitális központi banki valuták bevezetését jelenleg világszerte - többek között
Oroszországban és Kínában - a háttérben készítik elő.
Ernst Wolff német pénzügyi szakértő szerint minden állampolgárnak és minden vállalatnak csak egyetlen, a
központi banknál vezetett számlával kellene rendelkeznie.
Ez lehetővé tenné az állam számára, hogy központilag határozza meg a pénzkínálatot, irányítsa és ellenőrizze a
pénzforgalmat, és szükség szerint állapítsa meg a kamatlábakat.
Idézzük Ernst Wolffot: "Az állampolgárok nagyon gyorsan rá fognak jönni, hogy az állam nemcsak minden egyes tranzakciót nyomon
követhet, hanem egyéni kamatlábakat, egyéni adókulcsokat vagy büntetéseket is előírhat, a pénzt egy kínai
típusú szociális hitelrendszerhez kötheti, vagy teljesen elzárhatja őket minden pénzügyi áramlástól.""
Ez csak két példa arra, hogy a hatalmat és az ellenőrzést világszerte központosítani
fogják, és egy "világkormánynak" adják át.
A NATO elsősorban a katonai fölény biztosítására szolgál, másodsorban pedig arra, hogy elterelje a figyelmet mindenféle
világuralmi törekvésekről, amelyek teljes lendülettel zajlanak.
A Kla.TV számos műsorban mutatta be ezeket a törekvéseket.
Ezek közül néhányat a kék információs dobozban találsz.
Kedves nézőink, lehet, hogy most úgy érzik, hogy mindezek a tények túlterhelik Önöket, és nem látnak kiutat.
A Kla.TV gyakran kap visszajelzést a közönségtől, hogy csak a problémákra mutatunk rá, és nem mutatunk be megoldásokat.
Ezen a ponton azonban nem kérhetünk elnézést azért, hogy megoldásaink nem a látható területen gyökereznek.
Mindezen hatalmas fenyegetésekkel szemben évtizedek óta egy magasabb dimenzióból merítjük erőnket és
reményünket, amiről Ivo Sasek többször is tanúskodik.
Mindazok számára, akik nem akarják feladni a reményt, szeretnénk felhívni a figyelmét a
www.ivo-sasek.ch/veranstaltungen és a www.sasek.tv honlapokon található fényes konferenciák széles választékára.
Végül pedig nézzen meg három rövid részletet Ivo Sasek, a Kla.TV alapítójának a 2024. május 4-i
Nemzetközi Baráti Találkozón tartott beszédéből.
Sasek a figyelemelterelés fegyveréről beszél, ami valójában egy rejtett világháború, és az ebből való üdvözítő kiútról.
Kedveseim, sürgősen meg kell tanulnunk megérteni, hogy az idők megváltoztak.
A jelenleg analóg módon vívott háborúknak, azaz a fizikai háborúknak a tankokkal, helikopterekkel, cirkálórakétákkal
és hasonlókkal ma már teljesen más a funkciójuk.
Tudja, hogy melyiket?
Ezek a hagyományos háborúk, amelyeket jelenleg vívnak, elsősorban arra szolgálnak, hogy eltereljék a
figyelmet a tényleges rejtett világháborúról, értitek?
Maguk a háborúk, gondoljátok meg alaposan ezt a mondatot, amiről beszélek, maguk a háborúk, amelyeket most
vívnak, elterelő manőverek, hogy elfedjék a sokkal nagyobb, folyamatban lévő háborút.
Ha sikerül beoltaniuk az egész világot - ez a génterápia -, meg tudjátok érteni, hogyan működik ez?
A jelenlegi hibridháború viszont valójában az utolsó és utolsó emberi lényt érinti ezen a bolygón.
Ahogy Bill bácsi (Gates) megjósolta: "Csak akkor leszünk biztonságban, ha minden ember be van oltva
az ég alatt...". - Tudod, Bill bácsi, Bill Gates.
- Tehát a rejtett támadó, számol vele.
Ezt 120 évvel ezelőtt írta le, nekem megvan írásban.
A rejtett támadó csak akkor várja, hogy felismerjük, amikor már túl késő, mert akkor a digitális, készpénzmentes
totális megfigyelési technológia segítségével egy gombnyomással sakk-matt lehet tenni minden ellenfelet.
Most, ezekben a napjainkban, a feloldás napján - ahogy én nevezem ma - Isten előveszi a
legkeményebb, legélesebb nyilát, a legerősebb fegyverét.
Milyen fegyver az? Fizikai fegyverekről beszélünk?
Nem, nem, nem, nem. Jelenleg nem.
Tudják, az évezredek megtanítottak minket arra, hogy a fizikai fegyverek mindig csak rosszabb háborúkhoz
és még halálosabb fegyverek létrehozásához vezetnek.
Ezt megtanultuk.
Isten igazi és egyetlen igazán üdvözítő fegyverei tehát a szellem fegyverei.
A szó fegyvere. A legerősebb az ég alatt.
Az igazságot például kimondva, de nem mint gyenge, sőt törvénygyilkos emberi szót - hanem a hatalom hatásai és az ontikus
hatalom erőteljes hitelesítései szerint kimondott igazságot.
Látja a különbséget?
Ez azt jelenti, hogy csak egy fegyvert használhatunk ebben a bejelentett végső csatában.
A teljes "Unlocking Day" beszéd, amelyet 53 országban élőben közvetítettek, a www.kla.tv/29017 oldalon olvasható.
A vörös szőnyeget kitekerik, és felcsendül a himnusz.
A zászló büszkén emelkedik az ég felé - "Béke! Béke!" - hangzik el oly gyakran.
Egyszerre több mint 50 halott, több ezer sérült siratja szenvedését.
Fekete füst száll az égbe, az emberek torkuk szakadtából kiáltoznak a békéért.
Mint aranyló nap az égbolton, úgy kívánjuk a békét, mint végső célt.
A béke nem távoli cél, a béke az út.
Béke, egy jármű, amelyen mozogsz.
A béke, a béke, a béke bennem kezdődik.
Béke, béke, béke, béke, ez az Isten bennem.
Ami mélyen a szívemben uralkodik, messze túl van a logikán és az észérveken, és közösségi békeként nyilvánul meg bennünk.
Öt kontinensen dúlnak háborúk, és naponta halnak meg emberek.
Nem elég, hogy új dolgokat kezdeményeznek - Észak-Korea, Oroszország vagy Irán.
A torok összeszorul, a pulzus emelkedik. Mennyi nyomorúság még, amíg a béke megjelenik?
Az ökle összeszorul, mint egy kő. Hé, ha béke van benned, akkor béke lesz.
Mint aranyló nap az égbolton, úgy kívánjuk a békét, mint végső célt.
A béke nem távoli cél, a béke az út.
Béke, egy jármű, amelyen mozogsz.
A béke, a béke, a béke bennem kezdődik.
Béke, béke, béke, béke, ez az Isten bennem.
Ami mélyen a szívemben uralkodik, messze túl van a logikán és az észérveken, és közösségi békeként nyilvánul meg bennünk.
A béke, béke, béke is BENNED kezdődik.
Béke, béke, béke, béke, ez Isten bennetek.
Ez a béke egységet teremt mindenkivel, még ha őrültség is, hé, van ilyen erő.
A béke, a béke, a béke bennem kezdődik.
Béke, béke, béke, béke, ez az Isten bennem.
Ami mélyen a szívemben uralkodik, messze túl van a logikán és az észérveken, és közösségi békeként nyilvánul meg bennünk.
A béke, a béke, a béke bennem kezdődik.
Béke, béke, béke, béke, ez az Isten bennem.
Ami mélyen a szívemben uralkodik, messze túl van a logikán és az észérveken, és közösségi békeként nyilvánul meg bennünk.
Béke, a béke bennem kezdődik.
Béke, béke, ez az Isten bennem.