Kā saka teiciens: "Visi ceļi ved uz Romu", tā arī var teikt:
"Visas pēdas ved uz ASV-amerikāņu privāto ideju laboratoriju Council on Foreign Relations,
saīsinājumā CFR, ciktāl tas attiecas uz NATO atbalstītājiem."
Līdz šim nepieredzētā CFR varas koncentrācija un tās globālais tīkls ļauj izdarīt tikai vienu secinājumu:
NATO ir jāuzskata par vienu no instrumentiem, lai īstenotu CFR globālos mērķus līdz
pat centralizētas pasaules valdības izveidei.
Domājamā "miera nodrošināšana" kalpo vienīgi tam, lai leģitimizētu to pastāvēšanu un darbību - CFR labā.
Pirmkārt, NATO veicina kara kurināšanu - gan ar propagandu, gan ar draudiem, piemēram, NATO
paplašināšanos uz austrumiem, gan ar reālu bruņošanos utt.
Eiropā kara iespējamība ir aktuālāka nekā jebkad kopš Otrā pasaules kara.
Bet otrkārt, NATO kopā ar visiem kara kurinātājiem - līdz pat kara histērijai - kalpo kā apsveicams manevrs, lai
novērstu uzmanību no patiesajiem CFR stratēģu mērķiem, proti, centralizētas pasaules valdības stūrakmeņu izveidei.
1949. gada 4. aprīlī - pirms 75 gadiem - tika dibināta NATO kā aizsardzības alianse pret toreizējo Padomju Savienību.
NATO nozīmē "Ziemeļatlantijas līguma organizācija", kas pazīstama arī kā "Ziemeļatlantijas alianse" vai "Ziemeļatlantijas pakts".
NATO šobrīd veido 32 Eiropas un Ziemeļamerikas dalībvalstis.
Svarīgākais alianses princips ir tā sauktā savstarpējās palīdzības klauzula NATO līguma 5. pantā:
"Puses vienojas, ka bruņots uzbrukums vienai vai vairākām no tām Eiropā vai
Ziemeļamerikā tiks uzskatīts par uzbrukumu tām visām."
Tāpēc NATO 5. pants nosaka, ka gadījumā, ja tiek uzbrukts vienam NATO loceklim, de facto tiek uzbrukts visam NATO.
NATO Padome izsludina alianses stāvokli, kas līdz šim ir izsludināts tikai vienu reizi - pēc
teroristu uzbrukumiem ASV 2001. gada 11. septembrī.
Sabiedrība - kā var izlasīt Vācijas valdības tīmekļa vietnē - slavē NATO kā "veiksmīgāko drošības aliansi pasaulē".
Tā ir garantējusi Eiropas drošību 75 gadu garumā.
Augšus divus gadus pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 67% Vācijas iedzīvotāju šobrīd saskata ļoti spēcīgus vai spēcīgus
draudus mieram un drošībai Eiropā, liecina ARD DeutschlandTrend 2024. gada 4. aprīlī veiktās telefonaptaujas rezultāti.
82% iedzīvotāju uzskata, ka NATO ir svarīga miera nodrošināšanai Eiropā.
Saskaņā ar pētījumu "Drošība 2024" 52% Šveices iedzīvotāju atbalsta ciešāku saikni ar NATO - 30% atbalsta iestāšanos NATO.
Jautājums par to, cik lielā mērā NATO nodrošina mieru Eiropā, sašķeļ viedokļus un
satrauc iedzīvotājus vairāk nekā jebkad agrāk.
Šīs dokumentālās filmas mērķis ir izpētīt šo jautājumu un ieskatīties NATO aizkulisēs.
1 Vai NATO ir nodrošinājusi mieru pagātnē? - Nozīmīgākās NATO operācijas
Turpmāk sīkāk tiks aplūkotas dažas svarīgākās NATO operācijas.
Tās ir oficiālas NATO vadītas operācijas, nevis operācijas, ko NATO valstis veic pēc savas iniciatīvas.
Visas militārās operācijas notika pēc Aukstā kara, t.i., pēc 1991. gada.
Pirmā no šīm operācijām notika Bosnijā no 1992. gada jūlija, izmantojot jūras blokādes, lidojumu
aizlieguma zonas vai tā sauktos miera uzturēšanas spēkus.
Operācija "Mērķtiecīgi spēki" Bosnijā un Hercegovinā no 1995. gada 30. augusta līdz 20. septembrim
1994. un 1995. gadā mīnmetēju šāviņi trāpīja pa Sarajevas Markalé tirgu.
Šajā procesā gāja bojā aptuveni 100 civiliedzīvotāju.
Par mīnmetēju šāviņiem nekavējoties tika apsūdzēti serbi.
Izmeklēšanas komisija, lai noteiktu atbildību, tika noraidīta.
Tas ļāva NATO nomest 1026 bumbas uz 338 mērķiem visā serbu kontrolētajā Bosnijas daļā.
Divarpus nedēļu laikā astoņu NATO partnervalstu lidmašīnas veica 3515 lidojumus.
Gaisa uzlidojumos tika nogalināti aptuveni 27 civiliedzīvotāji un tikpat daudz karavīru.
Līdz šim situācija Bosnijā nav novedusi pie miera.
Operācija "Allied Force" bijušajā Dienvidslāvijas Federatīvajā Republikā no 1999. gada 24. marta līdz 10. jūnijam
Operācija "Allied Force" bija NATO militārās operācijas pret Dienvidslāvijas Federatīvo Republiku kods.
Aptuveni 200 iznīcinātāji, kas tika izvietoti, nometa 28 018 sprāgstvielu, tostarp kasešu
bumbas, un 10-15 tonnas ar urānu pārklātas munīcijas.
Nebija ne ANO mandāta, ne alianses lietas.
NATO pamatoja gaisa triecienus ar it kā notikušo "humanitāro katastrofu".
Tomēr saskaņā ar vairākiem ziņojumiem, tostarp EDSO , pirms kara sākuma nebija humānās katastrofas vai etnisko tīrīšanu.
Tomēr pēc kara sākuma bija 10 000 mirušo karavīru un policistu;
489-528 civiliedzīvotāju nāves gadījumi saskaņā ar Human Rights Watch datiem;
Pēc Dienvidslāvijas aplēsēm tika nogalināti 1200-2500 civiliedzīvotāju;
postošas ilgtermiņa sekas, piemēram, spontānie aborti un nopietnas slimības, ko izraisa urāna munīcija.
Saskaņā ar aplēsēm no ilgtermiņa sekām miruši 125 000 cilvēku.
Mirstības līmenis Dienvidslāvijā un Serbijā salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu pieauga par 2,5 %.
Tika iznīcināta arī infrastruktūra: 110 slimnīcas, 480 skolas, 19 dzelzceļa stacijas, 60 tilti un rūpniecības uzņēmumi.
Operācija "Neatlaidīga brīvība" (OEF) Afganistānā, Filipīnās, Gruzijā, Kirgizstānā, Āfrikas ragā, Somālijā un
Sahārā no 2001. gada 7. oktobra līdz 2014. gada 28. decembrim .
Reaģējot uz 2001. gada 11. septembra uzbrukumiem, ASV valdība izsludināja tā saukto karu pret starptautisko terorismu.
NATO Padome nolēma klasificēt uzbrukumus kā uzbrukumu ASV saskaņā ar Ziemeļatlantijas
līguma 5. pantu - savstarpējās palīdzības klauzulu.
Viens no pasākumiem šajā karā pret terorismu bija operācija "Neatlaidīga brīvība".
Operācijā, kuru vadīja ASV Centrālā pavēlniecība, bija iesaistītas aptuveni 70 valstis.
Operācija tika pabeigta 2014. gada 28. decembrī.
To aizstāja NATO misija "Resolute Support", kas ilga līdz 2021. gada 11. septembrim.
Tā vairs nebija kaujas misija, bet gan drīzāk konsultatīva un loģistikas palīdzība Afganistānas valdībai.
NATO Afganistānā atstāja tikai mieru un drošību.
Īsā laikā Taliban bija pārņēmis kontroli pār lielu daļu visas valsts.
Saskaņā ar Welthungerhilfe sniegto informāciju humānā situācija ir "katastrofāla".
Daudzi novērotāji starptautisko misiju Afganistānā uzskata par neveiksmīgu.
NATO un tās sabiedrotie ir atstājuši aiz sevis aptuveni 240 000 upuru.
Līdz 2012. gadam tikai civiliedzīvotāju vidū gāja bojā 43 000 cilvēku.
Bojā gāja vairāk nekā 3500 NATO karavīru, no kuriem 59 bija Vācijas Bundesvēra karavīri.
Starptautiskā militārā operācija Lībijā no 2011. gada 19. marta līdz 31. oktobrim
2011. gada 17. martā ANO Rezolūcija 1973 pilnvaroja ANO dalībvalstis izveidot "lidojumu aizlieguma zonu
virs Lībijas", lai it kā aizsargātu civiliedzīvotājus un atbalstītu nemierniekus pret valdības karaspēku.
2011. gada 31. martā NATO pārņēma vadību pār visu militāro operāciju, lai nodrošinātu ANO Rezolūcijas 1973 izpildi.
NATO ar 260 iznīcinātājiem kopumā veica 7587 gaisa triecienus.
Tā rezultātā gāja bojā 50 000 civiliedzīvotāju un tika ievainoti 50 000 civiliedzīvotāju.
Lielākā daļa ekonomiskās infrastruktūras tika iznīcināta, un tika bombardēti liela ūdens tīkla objekti.
NATO izvietošana Lībijā nav nodrošinājusi mieru.
Lībiju kopš valsts vadītāja Muamara Kadafi krišanas 2011. gadā ir satricinājuši vardarbīgi konflikti.
Politiskā nestabilitāte, sabiedriskās kārtības un ekonomikas sabrukums joprojām raksturo
Ziemeļāfrikas valsts iedzīvotāju ikdienas dzīvi.
Turklāt miljoniem bēgļu ieradās Eiropā caur Lībiju.
Pirms Lībijā tika izsludināta "humānā" ārkārtas situācija, Muamara Kadafi vadītajā valstī bija vieni no
augstākajiem ienākumiem uz vienu iedzīvotāju un visaugstākie sociālie sasniegumi visā Āfrikā.
Apgalvojums, ka Kadafi bija nogalinājis 6000 cilvēku, izrādījās meli.
Pēc Kadafi krišanas humanitārā katastrofa tikai sākās!
Turpmākie NATO valstu kari un kari ar NATO valstīm
NATO vadītās operācijas izraisīja neizsakāmas ciešanas ar simtiem tūkstošu upuru un postošām ilgtermiņa sekām!
Turklāt ir arī citi NATO valstu un ar NATO valstīm saistīti kari, piemēram: Vjetnamas karš 1965-1975, kura laikā ASV militārie
spēki plaši izmantoja ļoti toksisko herbicīdu "Agent Orange".
Tas izraisīja milzīgu ilgtermiņa kaitējumu videi un ģenētiskajam materiālam, augļa kroplības un spontānos abortus.
Saskaņā ar valdības datiem līdz 2009. gadam bija miruši 400 000 vjetnamiešu.
1. Irākas karš vai 2. Persijas līča karš 1990/91
2. Irākas karš un 3. Persijas līča karš 2003. gadā, kurā ASV vadītā "labprātīgā koalīcija" izšāva
1000 līdz 2000 tonnu bruņutriecošas urāna munīcijas.
Pilsoņu karš Sīrijā kopš 2011. gada
Militārā intervence Jemenā 2011-2015
Visiem šiem kariem ir viena kopīga iezīme:
Kara nodarītais ļaunums bija lielāks nekā šķietamā netaisnība, ko tam vajadzēja novērst, lai nodrošinātu mieru valstī.
Tas pārkāpj starptautisko kara tiesību principu.
Un šiem kariem ir vēl viena kopīga iezīme - tie tika balstīti uz meliem.
Šveices vēsturnieks Dr. Daniele Gansers savā grāmatā "Nelegālie kari: kā NATO valstis sabotē ANO" ir parādījis,
kā pagātnē un mūsdienās ir notikuši nelegāli kari - bez alianses un bez skaidra ANO mandāta.
Tāpēc kari tiek morāli attaisnoti ar it kā "humānām katastrofām" vai citiem meliem.
Bet kā tas ir iespējams un kā tas tiek īstenots?
Un, ja NATO operācijas nenodrošināja mieru pagātnē, vai tām vajadzētu to darīt tagad?
2. ja NATO operācijas nekādā gadījumā nenodrošināja mieru, vai tā bija tīra neveiksme vai viltīgs aprēķins?
Lai atbildētu uz šo jautājumu, mums jāskatās NATO aizkulisēs.
Kas stāv aiz NATO un kādi ir viņu mērķi?
Kas stāvēja aiz NATO dibināšanas?
Kā saka: "Visi ceļi ved uz Romu":
"Visas pēdas ved uz ASV un ASV privāto ideju laboratoriju Council on Foreign Relations - saīsinājumā
CFR, ciktāl tas attiecas uz NATO atbalstītājiem."
ASV jurists Viljams Badijs (William Bundy) uzskata, ka CFR pētnieciskās grupas palīdzēja izveidot
domāšanas sistēmu, kas noveda pie Maršala plāna un NATO.
Badijs bija analītiķis CIP ārējās izlūkošanas dienestā.
Kad 1939. gada septembrī Eiropā sākās Otrais pasaules karš, ASV Valsts departaments
ierosināja neatkarīgu analīžu un pētījumu programmu.
Tas tika piešķirts CFR pētījuma grupām.
Projekts, kas kļuva pazīstams kā "Kara un miera studijas", bija iecerēts, lai vadītu Amerikas ārpolitiku turpmākajos
kara gados un jaunajā pasaulē, kas radīsies pēc kara.
CFR tīmekļa vietnē arī norādīts, ka "jautājums bija stingri konfidenciāls".
Citāts: "Jo viss plāns tiktu "izmests aiz borta", ja atklātībā kļūtu zināms, ka Ārlietu
ministrija sadarbojas ar ārēju grupu (CFR).
Rokfellera fonds piekrita finansēt projektu, sākumā negribīgi, bet pēc tam, kad pārliecinājās par tā
nozīmīgumu, piešķīra gandrīz 350 000 ASV dolāru .
Turpmākajos piecos gados "Kara un miera studijās" piedalījās gandrīz 100 vīriešu, "
Kara un miera studiju koordinācijas komitejas priekšsēdētājs bija Normans H. Deiviss .
No 1921. gada Deiviss bija CFR valdes loceklis, bet no 1936. līdz 1944. gadam - prezidents.
Allens Velšs Daless un Hansons V. Baldvins (1903-1991) vadīja bruņojuma grupu "War and Peace Studies",
kurā tika izstrādātas NATO pamatidejas un projekti.
Alens Velšs Dullss bija CFR valdes loceklis no 1927. līdz 1969. gadam un prezidents no 1946. līdz 1950.
gadam; no 1953. līdz 1961. gadam viņš bija CIP vadītājs.
Būdams CIP direktors, Dalzs cita starpā atļāva slepeni nogalināt Fidelu Kastro , Patrisu Lumumbu un Rafaelu Truhiljo .
Lumumbu nogalināja nošaujot.
Viņam jau iepriekš bija nozīmīga loma Kongo izkļūšanā no beļģu koloniālā režīma miermīlīgā ceļā.
Daless bija atbildīgs par valdību gāšanu Irānā un Gvatemalā.
Viņa vadībā CIP vienlaicīgi slepeni atbalstīja divas konkurējošas konfliktējošas puses Dienvidamerikā un Centrālamerikā.
Dalless pat sagādāja Kubas revolucionāriem ieročus.
Saskaņā ar principu "skaldi un valdi".
Šis princips apraksta militāru, politisku vai retorisku stratēģiju, kuras mērķis ir sadalīt pretinieku nometni.
1953. gadā Dulless uzsāka arī CIP pētniecības programmu MK ULTRA.
Prāta kontroles programma ietvēra tūkstošiem izmēģinājumu ar cilvēkiem, kuros dokumentēti vairāki nāves gadījumi.
Vēsturnieks Dr. Daniele Gansers savā darbā nonāca pie secinājuma, ka arī prezidenta Džona F.
Kenedija slepkavības pasūtītājs bija Alens Dullss.
Dullss bija 33. pakāpes brīvmūrnieks.
Vai nav pārsteidzoši, ka NATO nemaz nenodrošina mieru, jo tās pamatideja tika izstrādāta ar Alena
Dallesa (Allen Dulles) palīdzību, kura rokas ir asiņainas?
1983. gada jūlijā publicētajā rakstā britu specializētajā izdevumā "International Affairs" ir
sniegta informācija par turpmāko NATO dibināšanu.
Grāmatas nosaukums ir: "Pentagona sarunas 1948. gada martā: Ziemeļatlantijas līguma sākums".
Kā raksta autori Cees Wiebes un Bert Zeeman norāda, šī raksta mērķis bija papildināt oficiālo NATO historiogrāfiju.
Citāts: "Saskaņā ar oficiālo NATO historiogrāfiju sarunas, kuru rezultātā tika parakstīts
Ziemeļatlantijas līgums, sākās Vašingtonā 1948. gada 6. jūlijā.
Tomēr jau vairākus gadus bija zināms, ka sarunas par drošības līgumu starp Amerikas Savienotajām Valstīm un
Rietumeiropas valstīm bija notikušas jau pirms šī datuma.
Šīs sarunas notika 1948. gada marta beigās stingrā slepenībā starp ASV, Apvienoto Karalisti un Kanādu Pentagonā Vašingtonā.
Viens no šo slepeno konsultāciju dalībniekiem runā par "izšķirošajām (un slepenajām) Pentagona sarunām 1948. gada
martā, kurās faktiski tika iecerēts Ziemeļatlantijas līgums"."
"International Affairs" rakstā ir minēti arī cilvēki, kas vadīja sarunas Pentagonā no 1948. gada 22. marta līdz 1. aprīlim.
Arī šajā gadījumā delegācijas dalībnieku pēdas ved uz CFR:
Lūiss V. Duglass , viņa delegācijas vadītājs.
No 1947. līdz 1950. gadam viņš bija ASV vēstnieks Apvienotajā Karalistē.
No 1935. gada viņš bija Rokfellera fonda biedrs, bet no 1936. līdz 1939. gadam - izpildkomitejas loceklis.
No 1940. līdz 1964. gadam viņš bija Ārlietu padomes valdes loceklis.
Teodors Ahils , ASV diplomāts Peru, arī bija CFR biedrs.
Alfrēds Gruenters , ASV armijas ģenerālis, no 1953. līdz 1956. gadam bija visu NATO operāciju virspavēlnieks .
Roberts Sesils bija britu diplomāts un viens no privātas domnīcas "Chatham House", kas
atradās Londonā, dibinātājiem 1920. gada jūlijā.
Gadu vēlāk Ņujorkā tika nodibināts ASV analogs - CFR.
Līdz 2004. gadam Chatham House bija pazīstams arī kā Karaliskais starptautisko lietu institūts.
Galvenos projektus cita starpā finansē Rokfellera fonds, Bila un Melindas Geitsu fonds un NATO.
Roberts Sesils bija brīvmūrnieks.
Kanādas delegācijas vadītājs Lesters B. Pīrsons bija 14. Kanādas premjerministrs no 1963. līdz 1968. gadam.
Viņš bija Bilderberga grupas biedrs un 1964. gada Bilderberga sanāksmes dalībnieks.
Bilderberga grupas izveidē atkal bija iesaistīts Rokfellera fonds, CIP un CFR.
Mērķis bija organizēt atkārtotas konferences ar Eiropas un ASV politiķiem un uzņēmumu vadītājiem.
3. NATO mērķi = KFR mērķi
Lai izprastu NATO pamatmērķus vai mērķi, ir jāizprot KFR mērķi.
CFR ir pieticīgs savā tīmekļa vietnē:
Tā kalpo, lai "palīdzētu mums labāk izprast pasauli un ārpolitiskos lēmumus, ar kuriem saskaras
Amerikas Savienotās Valstis un citas valstis."
Taču maz ticams, ka organizācija izveidos nepieredzēti plašu tīklu tikai tādēļ, lai veiktu konsultatīvo funkciju!
CFR gadu desmitiem ieņēma gandrīz visus svarīgākos amatus ASV valdībā un nodrošināja vairākus simtus
augstāko ierēdņu un padomnieku katrai administrācijai - gan demokrātu, gan republikāņu.
Bijušais laikraksta Washington Post izpildredaktors un ombuds Ričards Hārvuds (Richard Harwood) par Ārlietu padomi
atzinīgi rakstīja, ka tās locekļi "visvairāk līdzinās tam, ko varētu saukt par Amerikas Savienoto Valstu valdošo iekārtu.
(...) Viņi ne tikai analizē un interpretē ASV ārpolitiku, bet arī palīdz to veidot."
Privātās Ārlietu padomes locekļu vidū ir:
vairākiem ASV prezidentiem un viceprezidentiem no abām partijām;
gandrīz visi ASV valsts, aizsardzības un finanšu ministri;
vairums ASV un NATO armijas štābu priekšnieku un komandieru;
daži no ietekmīgākajiem Kongresa locekļiem (īpaši ārpolitikas un drošības politikas veidotāji);
Gandrīz visi nacionālās drošības padomnieki, CIP direktori, ANO vēstnieki, FED priekšsēdētāji, Pasaules Bankas
prezidenti un Nacionālās ekonomikas padomes direktori;
daudzi prominenti akadēmiķi; daudzi banku, ideju laboratoriju, universitāšu, NVO un Holivudas direktori;
kā arī galvenie 9/11 komisijas un Vorena komisijas locekļi.
Turklāt CFR ietilpst uzņēmumi, kas pieder pie globālajiem lielo uzņēmumu, lielo banku, lielo tehnoloģiju,
lielo datu, lielo mediju un lielo farmācijas gigantiem.
Īsāk sakot, CFR ir nepārspējams vēriens un jauda.
Tomēr CFR vara un ietekme sniedzas tālu aiz tās locekļu robežām:
Anglijā CFR ir radniecīga organizācija, kas pazīstama kā Karaliskais Starptautisko lietu institūts (Royal
Institute of International Affairs, RIIA), pazīstams arī kā Čathemas nams (Chatham House), kas dibināts 1920. gadā;
Eiropā 2007. gadā CFR izveidoja "Eiropas Ārējo attiecību padomi" (European Council on Foreign Relations, ECFR);
Ar Padomju padomes (RK) palīdzību KFSP apvieno dalīborganizācijas no 24 valstīm, tostarp Krievijas un Ķīnas.
Krievijas CFR biedru organizācija "Ārpolitikas un aizsardzības padome" (SVOP) vada diskusiju klubu "Valdai", kurā
regulāri piedalās Krievijas prezidents Vladimirs Putins.
Divreiz nedēļā iznākošais drukātais žurnāls "The New American" 2021. gada jūlija numurā to rezumēja šādi.
Tas bija īpašs izdevums par godu CFR 100. gadadienai ar virsrakstu "CFR: joprojām vara aiz troņa".
"CFR vēsture ir gadsimtu ilga kara pret valstu suverenitāti hronika un neatlaidīgi centieni izveidot
visvareno pasaules valdību, ko CFR globālisti bieži dēvē par "jauno pasaules kārtību". (...)
Patiesi, CFR ir nepieredzēta ietekme politiskajās, finanšu, ekonomikas, plašsaziņas līdzekļu un akadēmiskajās aprindās. (...)
Viņš ir publiskā seja, centrālā nervu sistēma tam, ko kritiķi dēvē par "dziļo valsti" - neievēlētajai "pastāvīgajai
valdībai", kas ir pārņēmusi kontroli pār mūsu valsti."
Izdevuma numura noslēgumā ir teikts, citēju: ""Dziļās valsts" elles vara pār mūsu valsti - un visu pasauli - netiks salauzta,
ja vien vairāk amerikāņu (un vairāk cilvēku visā pasaulē) nepamodīsies, neatklās CFR pieaugošo kontroli un nepretosies
tās velnišķīgajai Jaunās pasaules kārtības programmai."
1950. gada 17. februārī Volstrītas baņķieris Džeimss P. Varburgs (James P. Warburg), Franklina D. Rūzvelta padomnieks, ASV Senāta
komitejā sacīja: "Mums būs pasaules valdība neatkarīgi no tā, vai mums tas patīk vai nē (...) ar piekrišanu vai iekarošanu.
Rūzvelts ASV Senāta komitejai sacīja: "Mums būs pasaules valdība, vienalga, vai mums tas patīk
vai nē (...) ar piekrišanu vai ar iekarošanu."
Arī viņš bija CFR biedrs, tāpat kā viņa tēvs Pols Varburgs, kurš ir pazīstams kā Federālo rezervju sistēmas "tēvs".
To, cik liela nozīme NATO ir centralizētas pasaules valdības programmas īstenošanā, var redzēt turpmākajās nodaļās.
4 Kā ir iespējams pārdot NATO operācijas kā "miera nodrošināšanu"? - CFR "propagandas matrica"
Sekmīga ģeopolitisko stratēģiju īstenošana, galvenokārt militāro līdzekļu attaisnošana, lai šķietami nodrošinātu mieru,
nebūtu iedomājama bez efektīvas sabiedriskās domas ietekmēšanas.
Swiss Policy Research (SPR) 2017. gada septembra pētījumā uz 22 lappusēm prezentēta CFR "Propagandas matrica":
"Kā CFR kontrolē ģeostratēģiskās informācijas plūsmu."
"Swiss Policy Research" ir neatkarīgs pētniecības un informācijas projekts par ģeopolitisko propagandu
Šveices un starptautiskajos plašsaziņas līdzekļos.
Pētījumā skaidrots, "kā CFR izveidoja lielā mērā patstāvīgu transatlantisko informācijas ciklu, kurā gandrīz
visus būtiskos avotus un atsauces punktus kontrolē Padomes un tās partnerorganizāciju locekļi."
ASV gandrīz visus labi zināmos medijus faktiski ir dibinājuši vai nopirkuši CFR pārstāvji pirms vairākiem gadu desmitiem.
Vācijā papildus Bilderbergu grupai vadošo mediju pārstāvju iesaistīšana notiek jo īpaši
ar tā sauktā Atlantijas tilta starpniecību.
To 1952. gadā dibināja CFR un Pasaules Bankas prezidents Džons Makklejs (John J. McCloy)
kopā ar CFR locekli un baņķieri Ēriku Varburgu.
Šveicē lielāko izdevēju strukturālā integrācija galvenokārt tiek īstenota ar Bilderberg Group starpniecību un
arvien ciešāk sadarbojoties ar Vācijas Atlantikbrücke medijiem.
Ziņu aģentūras
Ziņu aģentūrām ir īpaša loma informācijas matricā.
Patiesībā gandrīz visu CFR plašsaziņas līdzekļos izmantoto tekstu un attēlus par starptautiskiem
notikumiem sniedz tikai trīs pasaules ziņu aģentūras:
amerikāņu Associated Press (AP), britu-kanādiešu Thomson-Reuters un franču Agence France-Presse (AFP).
Kamēr Reuters un AP ir tieši iesaistītas Padomes darbā, AFP pieder Francijas valstij, kas savukārt ir integrēta transatlantiskajās
struktūrās ar Bilderbergu grupas un NATO starpniecību.
Nevalstiskās organizācijas (NVO) un sabiedrisko attiecību aģentūras
Pat bez nevalstiskajām organizācijām būtu gandrīz neiespējami pārdot militārās operācijas plašai sabiedrībai.
Tās maldina cilvēkus, liekot noticēt, ka tās ir neatkarīgākas un uzticamākas.
Patiesībā Amnesty International (AI), Human Rights Watch (HRW) un daudzu citu šķietami humānās palīdzības
organizāciju vadītāji jau gadu desmitiem ir iesaistīti KFR.
Daudzas citas finansē un vada CFR miljardieri, piemēram, Džordžs Soross.
Swiss Policy Research (SPR) raksta, ka šādas NVO vienmēr tiek iesaistītas, kad
militāra iejaukšanās ir jālegitimizē humānā ziņā.
Jau 1991. gadā Amnesty International publiski "pārbaudīja" "inkubatoru melus" , ko bija izdomājusi kāda amerikāņu PR firma ,
un tādējādi ievērojami veicināja Persijas līča kara sākšanu.
Arī Amnesty International un Human Rights Watch ir aicinājušas veikt "humānas" militāras intervences
Balkānos, Afganistānā un Lībijā, pamatojoties uz apšaubāmiem vai pat nepatiesiem apgalvojumiem.
Saskaņā ar Swiss Policy Research sniegto informāciju apgalvojums, ka Kadafi ir nogalinājis 6000 cilvēku, izrādījās meli.
Līča karš bija tikko beidzies un inkubatora meli bija atklāti, kad ASV PR aģentūra "Rudder Finn" jau aktīvi darbojās
Balkānu karos, gatavojot reklāmas augsni NATO intervencei.
Toreizējais Rudder Finn direktors kādā vēlākā intervijā paskaidroja, kāpēc viņa uzņēmums izplatīja
nepatiesas ziņas, piemēram, par serbu "nāves nometnēm" Bosnijā:
"Mēs neesam apstiprinājuši nāves nometņu pastāvēšanu Bosnijā, mēs esam tikai publicējuši, ka (ASV žurnāls) Newsday to apgalvo.
(...) Mums bija jāizdara darbs, un mēs to izdarījām.
Mums nemaksā par morāli."
Ir arī tādas it kā humānās palīdzības organizācijas kā Avaaz vai Campact ar savām tiešsaistes petīcijām.
Tā vietā, lai atbalstītu lietus mežus, viņi pēkšņi pieprasa "lidojumu aizlieguma zonu" virs Lībijas.
5. NATO operācijas var pārdot kā "miera nodrošināšanu", jo ne tikai "propagandas matrica", bet arī pati NATO ir CFR rokās.
Swiss Policy Research raksta: "CFR jau gadu desmitiem ir uzturējusi savu virsnieku apmācības programmu, tāpēc tiek lēsts,
ka aptuveni 75 % no visiem ASV augstākajiem militārajiem virsniekiem ir apmācīti CFR, tostarp gandrīz
visi štābu priekšnieki, NATO augstākie komandieri un reģionālie komandieri kopš Otrā pasaules kara.
Šādā veidā Padome ir izveidojusi ideoloģiski apmācītus, imperiālus bruņotos spēkus, kas citādi ir
pazīstami gandrīz tikai no totalitāriem režīmiem."
Par militārās apmācības programmu var lasīt CFR tīmekļa vietnē:
"Programma dod iespēju izvēlētajiem ierēdņiem paplašināt savas zināšanas par starptautiskajām attiecībām, pavadot gadu CFR
galvenajā mītnē Ņujorkā (...), intensīvi piedaloties CFR sanāksmju un pasākumu aktīvajā programmā, kā arī
mijiedarbojoties ar CFR daudzveidīgajiem locekļiem."
Arī NATO ģenerālsekretāru un augstāko sabiedroto spēku komandieru Eiropā - saīsinājumā
SACEUR - pēdas norāda uz Bilderberga grupu un CFR.
Ģenerālsekretārs pārstāv organizāciju publiski kā NATO augstākais pārstāvis.
Viņš vienmēr ir no Eiropas.
SACEUR vienmēr ir ASV ģenerālis vai admirālis, un viņam ir augstākā militārā operatīvā vadība.
Ievērojams skaits ģenerālsekretāru un SACEUR bija Bilderberga konferenču dalībnieki.
Vārdu saraksts ir pieejams titros.
6. NATO kā instruments - nevis miera nodrošināšanai, bet gan globālo CFR mērķu sasniegšanai,
tostarp centralizētas pasaules valdības izveidei.
Līdz šim nepieredzētā CFR varas koncentrācija un tās globālais tīkls ļauj izdarīt tikai vienu secinājumu:
NATO ir jāuzskata par vienu no instrumentiem, lai īstenotu CFR globālos mērķus līdz
pat centralizētas pasaules valdības izveidei.
Domājamā "miera nodrošināšana" kalpo vienīgi tam, lai leģitimizētu to pastāvēšanu un darbību - CFR labā.
Viens no CFR stratēģu ģeopolitiskajiem mērķiem noteikti ir nodrošināt, ja ne paplašināt, tad vismaz
nostiprināt ASV armijas un NATO militāro pārākumu pasaulē.
Saskaņā ar 2023. gada jūnija atjaunināto informāciju ASV bruņotajiem spēkiem ir aptuveni 750
militārās bāzes vairāk nekā 80 valstīs ārpus ASV.
Vācijā ir 119 militāro objektu.
Vizuālā datubāzē ir attēlotas 56 NATO bāzes visā pasaulē.
Pieminēšanas vērta ir ASV militārā bāze "Camp Bondsteel" Kosovā.
To izveidoja pēc NATO operācijas "Allied Force" pret Dienvidslāviju 1999. gada jūnijā.
Bāzes platība ir 386 hektāri (3 860 000 m²), un tajā uzturas līdz 7000 ASV armijas un sabiedroto karavīru.
"Spriedzes stratēģija" kā pasaules valdības arhitektu ģeopolitiskais instruments, lai vēl vairāk
paplašinātu savu politisko un militāro varu pasaulē.
Taču ikviens ģeostratēģists, kurš vēlas vēl vairāk paplašināt savu politisko un militāro varu pasaulē, galvenokārt paļaujas
nevis uz konvencionāliem - tā sauktajiem - "karstajiem" kariem, bet gan uz iedzīvotāju uzturēšanu "bailēs un terora apstākļos".
To dēvē arī par "spriedzes stratēģiju".
Krimpedia ir atrodama šāda definīcija:
"Spriedzes stratēģija kā politisks termins attiecas uz pasākumiem, ko veicina vai veic valsts iestādes, lai
radītu bailes vai nedrošību savu iedzīvotāju vai valsts vidū.
(...) Turklāt spriedzes stratēģija var kalpot, lai attaisnotu represīvas valsts darbības un iejaukšanos,
stiprinot iedzīvotāju vēlmi pēc valsts iejaukšanās."
Vai tas neizklausās pazīstami?
Domājamā koronavīrusa pandēmija sūta sveicienus.
Represīvos pasākumus bija iespējams attaisnot tikai ar "baiļu un nedrošības kurināšanu".
Bet atgriežoties pie termina "spriedzes stratēģija".
Termins "spriedzes stratēģija" pirmo reizi tika lietots 1969. gadā rakstā britu svētdienas laikrakstā "Observer".
Viņš runāja par Itālijas valsts slepenajām operācijām.
Laikā no 1969. līdz 1984. gadam Itālijā notika vairāki teroristu uzbrukumi, kuru rezultātā vairāk nekā
200 cilvēku gāja bojā un aptuveni 600 tika ievainoti.
Par to tika vainotas "Sarkanās brigādes" - kreiso radikāļu grupa.
Venēcijas izmeklēšanas tiesneša Felice Cassona veiktā plašā izmeklēšana viņu aizved uz pēdām vienam no patiesajiem
vainīgajiem - labējo ekstrēmistam Vincenzo Vinciguerra.
Viņš sniedza plašu un nozīmīgu atzīšanos.
Vinciguerra liecināja, ka viņu slēpušas personas no valsts aparāta un ka slepkavība bijusi daļa no visaptverošas
stratēģijas, ko vēlāk Kasons nosauca par "spriedzes stratēģiju".
Šīs pieejas mērķis bija diskreditēt tradicionāli spēcīgo Itālijas Komunistisko partiju, lai novērstu tās līdzdalību valdībā.
Kesons turpināja izmeklēšanu un, izpētījis militārā izlūkdienesta SISMI arhīvus , atklāja, ka Itālijas
valsts iekšienē pastāv ļoti slepena sarežģīta struktūra.
Tās bija tā sauktās "paliekošās organizācijas" , kuras Itālijā sauca par "Gladio".
"Gladio" radās no Itālijas "bruņoto spēku izlūkošanas dienesta" SIFAR un CIP sadarbības un kopš 1964. gada bija integrēta NATO.
Pareizi saprasts. Tās bija NATO slepenās armijas, ko pēc Otrā pasaules kara izveidoja ASV slepenais
dienests CIP kopā ar Lielbritānijas slepeno dienestu MI6.
Padomju okupācijas gadījumā viņiem bija jācīnās kā partizāniem un jāatbrīvo Rietumeiropa.
Šveices vēsturnieks Dr. Daniele Gansers (Daniele Ganser), pētot NATO slepeno armiju, atrada pierādījumus, ka līdzīgi tīkli
pastāvēja ne tikai Itālijā, bet arī Francijā, Vācijā, Grieķijā, Nīderlandē, Beļģijā, Spānijā, Portugālē, Norvēģijā,
Luksemburgā, Dānijā, Austrijā, Somijā, Zviedrijā un Šveicē.
Pēc vēsturnieka Danieles Gansera domām, "terors (...) ir piemērotāks par jebkuru citu
militāru stratēģiju, lai manipulētu ar iedzīvotājiem."
Pēc Gansera domām, baiļu radīšanas un manipulēšanas metodes ir paredzētas, lai (vietējos) iedzīvotājus
padarītu uzņēmīgus vai naidīgus pret "noteiktiem politiskiem vai ekonomiskiem pasākumiem".
Kā gan var labāk manipulēt ar iedzīvotājiem un panākt, ka tie kļūst atsaucīgi centralizētajai
pasaules valdībai, ja ne radot bailes un nedrošību?
Tomēr metodes, ko izmanto, lai iedzīvotājos iedvestu bailes un teroru, attiecas ne tikai uz teroru, kurā
izmanto bruņotu spēku, bet arī uz jebkāda veida kara retoriku.
Piemēram, tā sauktais "aukstais karš" starp ASV un Padomju Savienību no 1945. līdz 1991. gadam
izraisīja īstu bruņošanās sacensību, tostarp kodolkaru.
Lai gan tieša atklāta kara ar ieroču pielietošanu izdevās izvairīties, savstarpējie kodolkara draudi ar
terminu "atvairīšana" pirmo reizi radīja cilvēces pašiznīcināšanās ("overkill") iespēju.
Konflikts vairākkārt ieguva ārkārtīgi draudīgu raksturu, tāpēc gaisā vienmēr virmoja "karstā" kara starp lielvarām iespējamība.
Šādā veidā iedzīvotāji visu laiku tika turēti "spriedzē" un "nedrošībā".
Tas nāca par labu valdībām un aizsardzības nozarei, lai atņemtu cilvēkiem viņu
pilsoniskās tiesības un brīvības vai citādi gūtu peļņu.
Tas pats modelis ir saskatāms arī pašreizējā retorikā, kas saistīta ar Ukrainas un Krievijas konfliktu.
Pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gadā pienāca NATO kārta.
Pareizi saprasts! Ar tā saukto NATO paplašināšanos uz austrumiem, sākot ar 1999. gadu, ģeopolitiskajiem
stratēģiem izdevās saglabāt konflikta ar Krieviju potenciālu un uzturēt savus iedzīvotājus spriedzē.
Kad 1999. gadā NATO pirmo reizi paplašinājās uz austrumiem, tajā bija Polija, Čehija un Ungārija;
<2004. gads Bulgārija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Rumānija, Slovākija, Slovēnija un Igaunija;
2009 Albānija un Horvātija;
2017 Melnkalne; 2020 Ziemeļmaķedonija;
2023 Somija; 2024 Zviedrija
Ukrainas iestāšanās NATO būtu absolūta konfrontācijas un spriedzes politikas ar Krieviju virsotne.
Ja Ukraina iestātos NATO, tiktu iedarbināta savstarpējās palīdzības klauzula, un
visas NATO valstis nonāktu karā ar Krieviju.
Var pieņemt, ka tā rezultātā karš izplatītos visā Eiropā, ja ne visā pasaulē.
Intervijā radio Deutschlandfunk 2024. gada martā NATO ģenerālsekretārs Jenss Stoltenbergs uzsvēra, ka nevar
precīzi pateikt, kad Ukraina tiks uzņemta aliansē: "Taču mēs cītīgi strādājam, lai tas notiktu pēc iespējas ātrāk."
ASV valsts sekretārs Antonijs Blinkens NATO 75. gadadienas svinīgās ceremonijas laikā
sacīja: "Ukraina kļūs par NATO dalībvalsti.
Mūsu mērķis šajā sanāksmē ir palīdzēt veidot tiltu uz to pievienošanos."
Blinkens, jūs uzminējāt, ir CFR biedrs.
Ilgu laiku ir bijušas pretrunīgas debates par to, vai 1990. gada sarunās tika solīts, ka NATO netiks paplašināta uz austrumiem.
Fakts ir tāds, ka nav saistošu un līgumisku saistību ne pret Padomju Savienību, ne pret Krieviju.
Vladimirs Polenovs, Krievijas delegācijas loceklis 1990. gada sarunās, teica: "Bija kļūda, ka Padomju Savienībai
netika rakstiski sniegtas garantijas, ka NATO netiks paplašināta austrumos. Tā bija ļoti liela kļūda."
CFR stratēģiem nevajadzētu būt nozīmei, vai ar solījumu vai bez tā.
NATO ir izpildījusi savu mērķi uzturēt "spriedzes stratēģiju".
Tomēr ir vēl viens atklājams solījums starp Krievijas un ASV valdībām:
2014. gada 14. aprīļa izdevumā Berliner Zeitung vācu rakstnieks Rolfs Hohhuts (Rolf Hochhuth) minēja, ka Kremlim un
Baltajam namam kopš 1952. gada ir bijusi slepena vienošanās:
"... saskaņā ar kuru, ja aukstais karš pāraugtu karstā karā, Krievijā un Amerikā netiktu izsists neviens loga
stikls, bet tiktu iznīcināta "tikai" Polija un Vācija:
Briesmīgākā sabiedrotā nodevība, par kādu jebkad ir dzirdējis ikviens, kas vēl lasa vēsturi..."
Šādu stratēģiju, kas paredz karu izcīnīt uz Eiropas iedzīvotāju rēķina, noteikti var uzticēt CFR stratēģiem.
CFR stratēģis Allens Dullss, būdams CIP direktors no 1953. līdz 1961. gadam, beidzot rādīja piemēru,
vienlaicīgi piegādājot ieročus konfliktā iesaistītajām pusēm.
2024. gada 22. aprīļa raksts žurnālā "Foreign Affairs", kas katru ceturksni tiek izdots Ārlietu padomes (CFR)
uzdevumā, liecina, ka tā nav tikai pārspīlēta teorija.
Raksta virsraksts runā pats par sevi: "Eiropai - bet ne NATO - vajadzētu sūtīt karaspēku uz Ukrainu".
Vācu pētnieciskais žurnālists Tomass Rēpers (Thomas Röper) rakstu komentēja, citēju: "Ikviens, kurš uzmanīgi izlasīs
(...), sapratīs, ka Putina apgalvojums, ka ASV cīnās Ukrainā līdz pēdējam ukrainim, diemžēl ir absolūta taisnība.
Vēl vairāk, no raksta izriet, ka autori arī vēlētos cīnīties līdz pēdējam eiropietim..."
Autori arī skaidri norāda, ka ASV un NATO būtu drošas:
"Un, tā kā Eiropas spēki darbotos ārpus NATO sistēmas un NATO teritorijas, jebkādi upuri neizraisītu
5. panta reakciju un neprasītu ASV iesaistīšanos.
Krievijas pretinieks nebūtu NATO, bet gan Eiropas valstu koalīcija, kas censtos panākt
līdzsvaru pret klaju Krievijas imperiālismu."
Atbilstoši mācību grāmatas stratēģijai, kas parādīta izglītojošajā filmā "Kā notiek mūsdienu kari?":
"Agresors" panāk, ka viņa izvēlētās valstis ar saviem ieročiem un armijām dodas cīņā pret viņa lielāko sāncensi.
Tikai tad, kad visas valstis ir izšāvušas savu pēdējo munīciju, zaudējušas savus labākos cilvēkus un ir sagrautas, iejaucas īstais
cilvēces ienaidnieks, patiesais agresors un kara kurinātājs, lai visus kopā sakautu (...) (vai) tiktu slavināts kā glābējs."
Skat. arī tā saukto Stratfor 2015. gada runu, ko teica ASV ģeostratēģs Džordžs Frīdmens.
Ziņojumā teikts, ka ASV uzskata, ka vislielāko apdraudējumu tai rada iespējamā Vācijas un Krievijas alianse.
Karš Eiropā ar Vāciju un Krieviju būtu ASV pārākuma politikas interesēs.
Atcerieties slaveno britu lorda Hastingsa Ismaja paziņojumu, ko viņš teica savā amatā kā pirmais NATO ģenerālsekretārs:
NATO tika dibināta, lai "neļautu Padomju Savienībai ienākt, amerikāņiem ienākt un vāciešiem nīkuļot",
vācu valodā: "Lai neļautu Padomju Savienībai ienākt, amerikāņiem ienākt un vāciešiem nīkuļot".
Vai šo apgalvojumu patiešām var saprast tikai NATO dibināšanas kontekstā, kā to dara
bulvārprese, vai arī tas joprojām ir aktuāls arī šodien?
7 Secinājums: NATO nevar uzskatīt par "miera nodrošināšanas" garantu - īpaši Eiropā -, bet gan par garantu
jaunas pasaules kārtības veidotājiem, un tas ir divējādi.
Centralizētas pasaules kārtības veidotājiem, kas veido jaunu pasaules kārtību, NATO pilda savu uzdevumu divos aspektos:
Pirmkārt, NATO kā kara kurinātājs
Pirmkārt, NATO veicina kara kurināšanu - gan ar propagandu, gan ar draudiem, piemēram, NATO
paplašināšanos uz austrumiem, gan ar reālu bruņošanos utt.
Eiropā kara iespējamība ir aktuālāka nekā jebkad kopš Otrā pasaules kara.
Bundesvēra tīmekļa vietnē ir atsauce uz "Operāciju plānu Vācija" (saīsinājumā OPLAN DEU).
"Operatīvais plāns Vācija" ir "valsts aizsardzības plāns" ar šādiem mērķiem:
No vienas puses, burtiski: "aizsargāt un aizstāvēt Vāciju, tās teritoriālo integritāti un tās pilsoņus
kopā ar citiem valsts un civilajiem dalībniekiem".
No otras puses, lai "nodrošinātu sabiedroto spēku izvietošanu NATO austrumu flangā pāri Vācijai un caur Vāciju".
2024. gada 31. maijā kara kurināšanas retorika sasniedza kulmināciju.
NATO ārlietu ministri tikās Prāgā.
Darba kārtībā bija gatavošanās samitam Vašingtonā 2024. gada jūlijā un NATO atbalsts Ukrainai.
Bulvārpreses mediju virsraksts vēstīja: "ASV un Vācija atļauj izmantot savus ieročus pret
pozīcijām Krievijā, bet tikai pie Harkovas.
Ukrainas valdība jau 3. jūnijā aicināja paplašināt Rietumu ieroču "izmantošanas jomu", iekļaujot Krievijas teritoriju.
Tas būtu tikai laika jautājums.
Tiesības uz aizstāvību izriet no starptautiskajām tiesībām, norāda NATO."
Alianses ģenerālsekretārs Jenss Stoltenbergs ir aicinājis sabiedrotos turpināt piegādāt Ukrainai ieročus un munīciju.
Krievijas reakcija sekoja nekavējoties: Krievija uzskata NATO rīcību par nopietnu
eskalāciju un draud ar masveida atbildes reakciju.
Dmitrijs Medvedevs, Krievijas prezidents no 2008. līdz 2012. gadam un Krievijas Federācijas Drošības padomes vadītāja
vietnieks kopš 2020. gada, rakstīja savā Telegram kanālā:
"Šāda NATO valstu "individuāla palīdzība" Krievijai ... ir nopietna konflikta eskalācija.
Bijusī Ukraina un tās NATO sabiedrotie saņems tik iznīcinošu atbildi, ka pati alianse
vienkārši nespēs pretoties iesaistīšanai konfliktā."
27. Starptautiskajā ekonomikas forumā Sanktpēterburgā 2024. gada jūnija sākumā Krievijas prezidents
Vladimirs Putins runāja par "asimetrisku reakciju". .
Tā dēvēto "simetrisko atbildi", ka Krievija vēlas uzbrukt NATO teritorijai, viņš raksturoja kā "muļķību".
Putins sacīja: "Mēs domājam, ka, ja kāds uzskata par iespējamu piegādāt ieročus uz kaujas zonu, lai veiktu uzbrukumus mūsu
teritorijai (...), kāpēc mums nebūtu tiesības izvietot šādus ieročus pasaules reģionos, kur tiek veikti uzbrukumi to valstu
sensitīviem objektiem, kas to dara attiecībā pret Krieviju?".
Otrkārt, NATO kā diversijas manevrs.
Otrkārt, NATO kopā ar visiem kara kurinātājiem, tostarp kara histēriju, kalpo kā apsveicams novirzīšanas manevrs,
lai veicinātu CFR stratēģu patiesos mērķus, proti, centralizētas pasaules valdības stūrakmeņu izveidi.
Militārais pārākums ir tikai viens no vairākiem faktoriem.
Viens no svarīgākajiem stūrakmeņiem jaunās pasaules kārtības izveidē ir kontrole un vara pār veselību un finansēm.
Īpaši veselības jomā ar jauno PVO pandēmijas līgumu un pārskatītajiem Starptautiskajiem veselības
aizsardzības noteikumiem paredzēts centralizēt "veselības pasākumu" kontroli visā pasaulē.
Tad PVO, kas, tāpat kā ANO, tika izveidota CFR izpētes grupās, tiktu piešķirtas ekskluzīvas
pilnvaras interpretēt slimības un lemt par pasākumiem.
Vēl viens galvenais stūrakmens ir finanšu kontrole.
Pašlaik visā pasaulē, tostarp Krievijā un Ķīnā, tiek gatavota digitālo centrālo banku valūtu ieviešana.
Vācijas finanšu eksperts Ernsts Volfs uzskata, ka katram iedzīvotājam un uzņēmumam
vajadzētu būt tikai vienam kontam centrālajā bankā.
Tas ļautu valstij centralizēti noteikt naudas piedāvājumu, pārvaldīt un kontrolēt naudas
plūsmu un noteikt procentu likmes pēc vajadzības.
Ernsts Volfs (Ernst Wolff): "Iedzīvotāji ļoti ātri sapratīs, ka valsts var ne tikai izsekot katru darījumu, bet arī noteikt
individuālas procentu likmes, individuālas nodokļu likmes vai sodus, piesaistīt naudu Ķīnas stila sociālā kredīta
sistēmai vai pilnībā atslēgt viņus no visām finanšu plūsmām."
Šie ir tikai divi piemēri tam, kā vara un kontrole tiks centralizēta visā pasaulē un nodota "pasaules valdībai".
Pirmkārt, NATO kalpo, lai nodrošinātu militāro pārākumu un, otrkārt, lai novērstu uzmanību no
visdažādākajiem centieniem dominēt pasaulē, kas ir pilnā sparā.
Kla.TV ir atklājis šos centienus daudzos raidījumos.
Dažas no tām varat atrast zilajā informācijas lodziņā.
Dārgie skatītāji, iespējams, jūs tagad jūtaties pārņemti ar visiem šiem faktiem un neredzat izeju.
Kla.TV bieži saņem atsauksmes no auditorijas, ka mēs tikai norādām uz problēmām, bet nepiedāvājam risinājumus.
Tomēr šajā brīdī mēs nevaram atvainoties par to, ka mūsu risinājumi nav saistīti ar redzamo jomu.
Saskaroties ar visiem šiem milzīgajiem draudiem, mēs gadu desmitiem esam smēlušies spēku un cerību no
augstākas dimensijas, par ko vairākkārt liecina Ivo Saeks.
Visiem, kas nevēlas zaudēt cerības, vēlamies vērst jūsu uzmanību uz mūsu plašo gaismas piepildīto konferenču
klāstu www.ivo-sasek.ch/veranstaltungen un www.sasek.tv.
Visbeidzot, noskatieties trīs īsus fragmentus no Kla.TV dibinātāja Ivo Saseka uzrunas
Starptautiskajā draugu sanāksmē 2024. gada 4. maijā.
Sašeks runā par ieroci, kas novērš uzmanību no patiesībā slēpta pasaules kara, un par glābjošu izeju no tā.
Mīļie, mums steidzami ir jāiemācās saprast, ka laiki ir mainījušies.
Kariem, kas pašlaik tiek risināti pēc analoģijas, t.i., fiziskajiem kariem ar tankiem, helikopteriem,
raķetēm un tamlīdzīgi, šodien ir pavisam cita funkcija.
Vai jūs zināt, kuras?
Šie konvencionālie kari, kas šobrīd tiek risināti, kalpo galvenokārt kā ierocis, lai novērstu uzmanību
no patiesā slēptā pasaules kara, vai jūs saprotat?
Paši kari, pārdomājiet uzmanīgi šo teikumu, ko es saku, paši kari, kas šobrīd notiek, ir diversijas
manevri, lai nosegtu daudz lielāku notiekošo karu.
Ja viņiem izdosies vakcinēt visu pasauli - šī gēnu terapija - vai jūs saprotat, kā tas darbojas?
No otras puses, pašreizējais hibrīdkarš faktiski aptver pēdējo un pēdējo cilvēku uz šīs planētas.
Kā paredzēja tēvocis Bils (Geitss): "Tikai tad, kad visi cilvēki zem šīm debesīm būs vakcinēti, mēs
būsim droši...". - Ziniet, tēvocis Bils, Bils Geitss.
- Tātad slēptais uzbrucējs, viņš ar to rēķinās.
Viņš to pierakstīja pirms 120 gadiem, man tas ir rakstiski.
Slēptais uzbrucējs sagaida, ka mēs viņu atpazīsim tikai tad, kad jau būs par vēlu, jo tad jebkuru opozīciju var
kontrolēt ar vienu pogas pieskārienu, izmantojot digitālo, bezskaidras naudas totālās uzraudzības tehnoloģiju.
Šajās dienās, šajā atbloķēšanas dienā, kā es to šodien saucu, Dievs velk savu
vissmagāko, asāko bultu, savu visspēcīgāko ieroci.
Kas tas ir par ieroci? Vai mēs runājam par fiziskiem ieročiem?
Nē, nē, nē. Šobrīd nē.
Redziet, tūkstošgades mums ir mācījušas, ka fiziskie ieroči vienmēr noved tikai pie vēl
ļaunākiem kariem un vēl nāvējošākiem ieroču radījumiem.
Mēs esam iemācījušies, ka.
Tāpēc īstie un vienīgie patiesi glābjošie Dieva ieroči ir gara ieroči.
Vārda ierocis. Spēcīgākais, kāds vien ir zem debesīm.
Patiesība, piemēram, izrunāta, bet ne kā vājš vai pat likumu nogalinošs cilvēka vārds, bet gan patiesība, kas izrunāta saskaņā
ar varas iedarbību un spēcīgu ontiskās varas autentiskumu.
Vai redzat atšķirību?
Tas nozīmē, ka šajā izsludinātajā fināla kaujā mēs varam izmantot tikai vienu ieroci.
Pilna "Atbrīvošanas dienas" uzruna, kas tika translēta tiešraidē 53 valstīs, ir atrodama vietnē www.kla.tv/29017..
Sarkanais paklājs ir izklāts, un skan himna.
Karogs lepni paceļas debesīs - "Miers! Miers!" tiek teikts tik bieži.
Vienlaikus vairāk nekā 50 bojāgājušo, tūkstošiem ievainoto nožēlo savas ciešanas.
Melni dūmi paceļas debesīs, cilvēki no visas sirds kliedz par mieru.
Kā zelta saule debesīs, mēs vēlamies mieru kā mērķi, kas galu galā ir mūsu mērķis.
Miers nav tāls mērķis, miers ir ceļš.
Miers - transportlīdzeklis, ar kuru jūs pārvietojaties.
Miers, miers, miers sākas manī.
Miers, miers, miers, tas ir Dievs manī.
Kas valda dziļi manā sirdī, pastāv tālu pāri loģikai un saprātam, izpaužas kā kopienas miers mūsos.
Piecos kontinentos plosās kari, un katru dienu mirst cilvēki.
Nepietiek, tiek ierosinātas jaunas lietas - Ziemeļkoreja, Krievija vai Irāna.
Kakls saspringst, pulss paātrinās. Cik vēl daudz ciešanu, pirms iestāsies miers?
Kūja saspiežas kā akmens. Ei, ja tevī ir miers, tad būs miers.
Kā zelta saule debesīs, mēs vēlamies mieru kā mērķi, kas galu galā ir mūsu mērķis.
Miers nav tāls mērķis, miers ir ceļš.
Miers - transportlīdzeklis, ar kuru jūs pārvietojaties.
Miers, miers, miers sākas manī.
Miers, miers, miers, tas ir Dievs manī.
Kas valda dziļi manā sirdī, pastāv tālu pāri loģikai un saprātam, izpaužas kā kopienas miers mūsos.
Miers, miers, miers sākas arī jūsos pašos.
Miers, miers, miers - tas ir Dievs jūsos.
Šis miers rada vienotību ar visiem, pat ja tas ir traki, hei, ir tāds spēks.
Miers, miers, miers sākas manī.
Miers, miers, miers, tas ir Dievs manī.
Kas valda dziļi manā sirdī, pastāv tālu pāri loģikai un saprātam, izpaužas kā kopienas miers mūsos.
Miers, miers, miers sākas manī.
Miers, miers, miers, tas ir Dievs manī.
Kas valda dziļi manā sirdī, pastāv tālu pāri loģikai un saprātam, izpaužas kā kopienas miers mūsos.
Miers, miers sākas manī.
Miers, miers, tas ir Dievs manī.