Așa cum se spune: "Toate drumurile duc la Roma", se poate spune și așa:
"Toate urmele duc la think tank-ul privat americano-american Council on Foreign Relations, pe scurt
CFR, în ceea ce îi privește pe susținătorii NATO."
Concentrarea fără precedent a puterii CFR și rețeaua sa globală permit tragerea unei singure concluzii:
NATO trebuie văzut ca unul dintre instrumentele sale de promovare a obiectivelor globale ale CFR,
până la și inclusiv un guvern mondial centralizat.
Pretinsa "salvgardare a păcii" servește doar la legitimarea existenței și operațiunilor lor - în serviciul CFR.
În primul rând, NATO alimentează toate acțiunile belicoase - fie prin propagandă, fie prin amenințări cum ar fi
extinderea NATO spre est, fie prin înarmare reală etc.
În Europa, posibilitatea unui război este mai prezentă decât oricând după cel de-al doilea război mondial.
În al doilea rând, NATO, împreună cu toate acțiunile belicoase - până la și inclusiv isteria războiului - servește ca o manevră de
diversiune binevenită pentru promovarea obiectivelor reale ale strategilor CFR: și anume stabilirea
pietrelor de temelie ale unui guvern mondial centralizat.
La 4 aprilie 1949 - cu 75 de ani în urmă - NATO a fost fondată ca o alianță de apărare împotriva Uniunii Sovietice de atunci.
NATO înseamnă "Organizația Tratatului Atlanticului de Nord", cunoscută și ca "Alianța
Atlantică" sau "Pactul Atlanticului de Nord".
În prezent, NATO este formată din 32 de state membre din Europa și America de Nord.
Principiul cel mai important al alianței este așa-numita clauză de asistență reciprocă din articolul 5 al Tratatului NATO:
"Părțile convin că un atac armat împotriva uneia sau mai multora dintre ele în Europa sau America de
Nord va fi considerat un atac împotriva tuturor."
Prin urmare, articolul 5 din NATO prevede că, dacă un membru NATO este atacat, întreaga NATO este de facto atacată.
Consiliul NATO declară o stare de alianță, care a mai fost declarată o singură dată: după
atacurile teroriste din SUA din 11 septembrie 2001.
Publicul larg - după cum se poate citi pe site-ul web al guvernului german - laudă NATO ca fiind
"cea mai de succes alianță de securitate din lume".
A garantat securitatea Europei timp de 75 de ani.
La doi ani buni de la invazia rusă în Ucraina, 67% din populația germană consideră că pacea și securitatea în Europa sunt
amenințate foarte puternic sau puternic, conform unui sondaj telefonic realizat de ARD DeutschlandTrend la 4 aprilie 2024.
82% dintre oameni consideră că NATO este important pentru asigurarea păcii în Europa.
Conform studiului "Securitate 2024", 52% din populația Elveției este în favoarea unor legături mai
strânse cu NATO - 30% sunt în favoarea aderării la NATO.
Problema măsurii în care NATO asigură pacea în Europa divizează opiniile și preocupă populația mai mult ca niciodată.
Acest documentar își propune să exploreze această întrebare și să arunce o privire în culisele NATO.
1 A asigurat NATO pacea în trecut? - Cele mai importante operațiuni NATO
În cele ce urmează, unele dintre cele mai importante operațiuni NATO vor fi examinate mai în detaliu.
Acestea sunt operațiuni oficiale conduse de NATO și nu operațiuni desfășurate de țările NATO din proprie inițiativă.
Toate operațiunile sale militare au avut loc în perioada de după Războiul Rece, adică după 1991.
Prima dintre aceste operațiuni a avut loc în Bosnia începând cu iulie 1992, sub forma unor blocade maritime, zone de
interdicție aeriană sau așa-numitele forțe de menținere a păcii.
Operațiunea Deliberate Force în Bosnia și Herțegovina în perioada 30 august - 20 septembrie 1995
În 1994 și 1995, obuze de mortieră au lovit piața Markalé din Sarajevo.
Aproximativ 100 de civili au murit în acest proces.
Proiectilele de mortieră au fost imediat puse pe seama sârbilor.
O comisie de anchetă pentru stabilirea responsabilității a fost refuzată.
Aceasta a autorizat NATO să lanseze 1 026 de bombe asupra a 338 de ținte din întreaga parte a Bosniei controlată de sârbi.
În două săptămâni și jumătate, avioanele din opt țări partenere NATO au efectuat un total de 3 515 misiuni.
Aproximativ 27 de civili au fost uciși în raidurile aeriene și același număr de soldați.
Până în prezent, situația din Bosnia nu a condus cu adevărat la pace.
Operațiunea Allied Force în fosta Republică Federală Iugoslavia din 24 martie până în 10 iunie 1999
Operațiunea Allied Force a fost numele de cod al unei operațiuni militare NATO împotriva Republicii Federale Iugoslavia.
Cele aproximativ 200 de avioane de luptă desfășurate au lansat 28 018 dispozitive explozive - inclusiv bombe cu
dispersie - și 10-15 tone de muniție acoperită cu uraniu.
Nu a existat nici un mandat ONU, nici un caz de alianță.
NATO a justificat atacurile aeriene printr-o presupusă "catastrofă umanitară".
Cu toate acestea, conform mai multor rapoarte, inclusiv din partea OSCE , nu a existat nicio catastrofă
umanitară sau epurare etnică înainte de începerea războiului.
Cu toate acestea, după începerea războiului, au murit 10.000 de soldați și polițiști;
489-528 de morți în rândul civililor, conform Human Rights Watch;
1.200-2.500 de civili uciși conform estimărilor iugoslave;
efectele devastatoare pe termen lung, cum ar fi avorturile spontane și bolile grave cauzate de muniția cu uraniu.
Conform estimărilor, 125.000 de persoane au murit din cauza efectelor pe termen lung.
Rata mortalității în Iugoslavia și Serbia a crescut cu 2,5 % de la an la an.
Și infrastructura a fost distrusă: 110 spitale, 480 de școli, 19 gări, 60 de poduri și instalații industriale.
Operațiunea Enduring Freedom (OEF) în Afganistan, Filipine, Georgia, Kârgâzstan, Cornul Africii, Somalia și
Sahara în perioada 7 octombrie 2001-28 decembrie 2014
Ca răspuns la atacurile din 11 septembrie 2001, guvernul SUA a declarat așa-numitul război împotriva terorismului internațional.
Consiliul NATO a decis apoi să clasifice atacurile ca fiind un atac asupra Statelor Unite în temeiul articolului 5,
clauza de asistență reciprocă din Tratatul Atlanticului de Nord.
Una dintre măsurile din acest război împotriva terorismului a fost Operațiunea Enduring Freedom.
Aproximativ 70 de națiuni au fost implicate în operațiune, care a fost condusă de Comandamentul Central al SUA.
Operațiunea s-a încheiat la 28 decembrie 2014.
Aceasta a fost înlocuită de misiunea NATO "Resolute Support", care a durat până la 11 septembrie 2021.
Aceasta nu mai era o misiune de luptă, ci mai degrabă de consiliere și sprijin logistic pentru guvernul afgan.
NATO nu a lăsat în urmă decât pace și securitate în Afganistan.
Într-un interval scurt de timp, talibanii au preluat controlul asupra unor mari părți din întreaga țară.
Potrivit Welthungerhilfe, situația umanitară este "catastrofală".
Mulți observatori consideră misiunea internațională din Afganistan drept un eșec.
NATO și aliații săi au lăsat în urmă aproximativ 240 000 de victime.
Până în 2012, doar 43 000 de civili au murit.
Peste 3.500 de soldați NATO și-au pierdut viața, dintre care 59 din Bundeswehr-ul german.
Operațiunea militară internațională în Libia din 19 martie până în 31 octombrie 2011
La 17 martie 2011, Rezoluția 1973 a ONU a autorizat statele membre ale ONU să instituie o "zonă de interdicție
aeriană deasupra Libiei" pentru a proteja populația civilă și a sprijini insurgenții împotriva trupelor guvernamentale.
La 31 martie 2011, NATO a preluat comanda întregii operațiuni militare de punere în aplicare a Rezoluției 1973 a ONU.
NATO a efectuat un total de 7 587 de lovituri aeriene cu 260 de avioane de luptă.
Rezultatul a fost de 50.000 de morți și 50.000 de răniți civili.
Cea mai mare parte a infrastructurii economice a fost distrusă, iar instalațiile marii rețele de apă au fost bombardate.
Desfășurarea NATO în Libia nu a făcut altceva decât să asigure pacea.
Libia a fost zguduită de conflicte violente de la căderea șefului statului Muammar al-Gaddafi în 2011.
Instabilitatea politică și prăbușirea ordinii publice și a economiei continuă să caracterizeze viața de zi cu zi a
locuitorilor din această țară nord-africană până în prezent.
În plus, milioane de refugiați au ajuns în Europa prin Libia.
Înainte de presupusa urgență "umanitară" din Libia, țara condusă de Muammar al-Gaddafi avea unul dintre cele
mai mari venituri pe cap de locuitor și cele mai mari realizări sociale din toată Africa.
Afirmația că Gaddafi a ucis 6.000 de persoane s-a dovedit a fi o minciună.
După căderea lui al-Gaddafi, catastrofa umanitară era doar la început!
Alte războaie cu și de către țările NATO
Operațiunile conduse de NATO au provocat suferințe de nedescris, cu sute de mii de victime și efecte devastatoare pe termen lung!
În plus, există și alte războaie purtate de și cu țările NATO, cum ar fi: Războiul din Vietnam 1965-1975, în
timpul căruia armata SUA a folosit pe scară largă erbicidul extrem de toxic "Agent Orange".
Acest lucru a cauzat daune imense pe termen lung mediului și materialului genetic, malformații fetale și avorturi spontane.
Potrivit guvernului, 400.000 de vietnamezi au murit până în 2009.
Primul război din Irak sau al doilea război din Golf 1990/91
Al doilea război din Irak și al treilea război din Golf, în 2003, în care coaliția celor dispuși, sub conducerea SUA, a lansat
între 1 000 și 2 000 de tone de muniție perforantă cu uraniu.
Război civil în Siria din 2011
Intervenția militară în Yemen 2011-2015
Toate aceste războaie au un lucru în comun:
Răul provocat de război a fost mai mare decât presupusa nedreptate pe care trebuia să o elimine pentru a asigura pacea în țară.
Acest lucru încalcă principiul dreptului internațional al războiului.
Iar aceste războaie mai au un lucru în comun: au fost construite pe minciuni.
În cartea sa "Războaie ilegale: Cum sabotează ONU țările NATO", istoricul elvețian Dr. Daniele Ganser a arătat cum au
fost purtate războaie ilegale în trecut și în prezent - fără o alianță și fără un mandat explicit al ONU.
Acesta este motivul pentru care războaiele sunt justificate moral prin presupuse "dezastre umanitare" sau alte minciuni.
Dar cum este posibil acest lucru și cum este pus în aplicare?
Și dacă operațiunile NATO nu au asigurat pacea în trecut, ar trebui să facă acest lucru în prezent?
2. dacă operațiunile NATO nu au asigurat în niciun caz pacea, a fost vorba de un eșec pur sau de un calcul viclean?
Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie să aruncăm o privire în culisele NATO.
Cine se află în spatele NATO și care sunt obiectivele sale?
Cine a stat în spatele înființării NATO?
După cum se spune: "Toate drumurile duc la Roma":
"Toate urmele duc la grupul de reflecție privat americano-american Council on Foreign Relations - CFR pe
scurt, în ceea ce îi privește pe susținătorii NATO."
Avocatul american William Bundy a atribuit grupurilor de studiu ale CFR contribuția la crearea cadrului de
gândire care a condus la Planul Marshall și la NATO.
Bundy a fost analist în cadrul serviciului de informații externe al CIA.
Când al doilea război mondial a început în Europa în septembrie 1939, Departamentul de Stat al SUA a
propus un program de analize și studii independente.
Acesta a fost repartizat grupurilor de studiu CFR.
Proiectul, care a devenit cunoscut sub numele de War and Peace Studies (Studii privind războiul și pacea), era menit să
ghideze politica externă americană în următorii ani de război și în noua lume provocatoare care urma să apară după aceea.
Site-ul CFR precizează, de asemenea, că "problema a fost strict confidențială".
Citez: "Pentru că întregul plan ar fi "aruncat peste bord" dacă ar deveni de notorietate publică faptul că
Ministerul de Externe colabora cu un grup extern (CFR).
Fundația Rockefeller a fost de acord să finanțeze proiectul, la început cu reticență, dar după ce a fost
convinsă de importanța acestuia, cu aproape 350.000 de dolari .
În următorii cinci ani, aproape 100 de bărbați au luat parte la "Studii despre război și pace", "
Președintele comitetului director al studiilor despre război și pace a fost Norman H. Davis .
Davis a fost membru al consiliului director al CFR din 1921 și președinte în perioada 1936-1944.
Allen Welsh Dulles și Hanson W. Baldwin (1903-1991) au condus grupul de armament "Studii privind războiul
și pacea", în cadrul căruia au fost elaborate ideile și proiectele de bază pentru NATO.
Allen Welsh Dulles a fost membru al consiliului director al CFR în perioada 1927-1969 și președinte în
perioada 1946-1950; a fost șeful CIA în perioada 1953-1961.
În calitate de director al CIA, Dulles a autorizat, printre altele, asasinarea sub acoperire a lui
Fidel Castro , Patrice Lumumba și Rafael Trujillo .
Lumumba a fost ucis de un pluton de execuție.
Anterior, el a jucat un rol important în scoaterea Congo-ului de sub dominația colonială belgiană într-un mod pașnic.
Dulles a fost responsabil pentru răsturnările de guvern din Iran și Guatemala.
Sub conducerea sa, CIA a sprijinit în secret două partide rivale aflate în conflict în
America de Sud și Centrală în același timp.
Dulles i-a aprovizionat cu arme chiar și pe revoluționarii cubanezi.
În conformitate cu principiul "dezbină și cucerește".
Acest principiu descrie o strategie militară, politică sau retorică menită să divizeze tabăra adversă.
Dulles a inițiat, de asemenea, programul de cercetare al CIA MK ULTRA în 1953.
Programul de control al minții a inclus mii de teste pe oameni, cu mai multe decese documentate.
Istoricul Dr. Daniele Ganser a ajuns la concluzia, în lucrarea sa, că asasinarea președintelui John
F. Kennedy a fost comandată tot de Allen Dulles.
Dulles a fost francmason de gradul 33.
Prin urmare, nu este surprinzător faptul că NATO nu asigură deloc pacea, din moment ce ideea sa de bază a
fost elaborată cu ajutorul unui om, Allen Dulles, ale cărui mâini sunt acoperite de sânge?
Un articol din iulie 1983 din publicația britanică specializată "International Affairs" face lumină
în ceea ce privește înființarea ulterioară a NATO.
Titlul este: "Negocierile de la Pentagon în martie 1948: începutul Tratatului Atlanticului de Nord".
Potrivit autorilor Cees Wiebes și Bert Zeeman, acest articol a fost conceput pentru a completa istoriografia oficială a NATO.
Citat: "Conform istoriografiei oficiale a NATO, negocierile care au condus la semnarea Tratatului
Atlanticului de Nord au început la Washington la 6 iulie 1948.
Cu toate acestea, se știe de câțiva ani că negocierile privind un tratat de securitate între Statele Unite și
statele vest-europene au avut loc deja înainte de această dată.
Aceste negocieri au avut loc la sfârșitul lunii martie 1948 în cel mai strict secret între Statele Unite,
Regatul Unit și Canada la Pentagonul din Washington.
Unul dintre participanții la aceste consultări secrete vorbește despre "discuțiile decisive (și secrete) de la
Pentagon din martie 1948, în cadrul cărora a fost de fapt conceput Tratatul Atlanticului de Nord"."
Articolul "Afaceri internaționale" menționează, de asemenea, numele persoanelor care au condus
negocierile la Pentagon între 22 martie și 1 aprilie 1948.
Aici, de asemenea, urmele participanților la delegație duc, cum ar putea fi altfel, la CFR:
Lewis W. Douglas , șeful delegației sale.
A fost ambasador al Statelor Unite în Regatul Unit în perioada 1947-1950.
A fost membru al Fundației Rockefeller din 1935 și al Comitetului Executiv din 1936-1939.
A făcut parte din consiliul de administrație al Consiliului pentru Relații Externe în perioada 1940-1964.
Theodore Achilles , diplomat american în Peru, a fost, de asemenea, membru al CFR.
Alfred Gruenther , general al armatei SUA, a fost comandant suprem al tuturor operațiunilor NATO în perioada 1953-1956.
Robert Cecil , a fost diplomat britanic și co-fondator al "Chatham House" în iulie 1920,
un think tank privat cu sediul la Londra.
Un an mai târziu, omologul american, CFR, a fost fondat la New York.
Până în 2004, Chatham House a fost cunoscut și sub numele de Royal Institute of International Affairs.
Proiectele cheie sunt finanțate de Fundația Rockefeller, Fundația Bill & Melinda Gates și NATO, printre altele.
Robert Cecil a fost francmason.
Lester B. Pearson , șeful delegației canadiene, a fost cel de-al 14-lea prim-ministru al Canadei între 1963 și 1968.
El a fost membru al Grupului Bilderberg și a participat la reuniunea Bilderberg din 1964.
Fundația Rockefeller, CIA și CFR au fost din nou implicate în înființarea Grupului Bilderberg.
Scopul era de a organiza conferințe periodice cu politicieni și lideri de afaceri europeni și americani.
3. obiectivele NATO = obiectivele CFR
Pentru a înțelege obiectivele de bază sau scopul NATO, trebuie înțelese obiectivele CFR.
CFR este modest pe site-ul său:
Acesta are rolul de "a ne ajuta să înțelegem mai bine lumea și deciziile de politică externă cu
care se confruntă Statele Unite și alte țări".
Dar este puțin probabil ca o organizație să construiască o rețea extrem de extinsă doar
pentru a îndeplini o funcție de consiliere!
Timp de decenii, CFR a ocupat aproape toate posturile-cheie din guvernul SUA și a furnizat câteva sute de
oficiali și consilieri de top pentru fiecare administrație - fie ea democrată sau republicană.
Richard Harwood, fost editor executiv și ombudsman al Washington Post, a scris despre Consiliul pentru Relații Externe că
membrii acestuia "seamănă cel mai mult cu ceea ce s-ar putea numi establishmentul conducător al Statelor Unite.
(...) Ei nu doar analizează și interpretează politica externă a SUA; ei contribuie la elaborarea acesteia."
Printre membrii Consiliului privat pentru relații externe se numără:
mai mulți președinți și vicepreședinți ai SUA din ambele partide;
aproape toți secretarii de stat, de apărare și de trezorerie ai SUA;
majoritatea șefilor de stat major și comandanților armatei SUA și NATO;
unii dintre cei mai influenți membri ai Congresului (în special responsabilii cu politica externă și de securitate);
Aproape toți consilierii de securitate națională, directorii CIA, ambasadorii ONU, președinții Fed, președinții
Băncii Mondiale și directorii Consiliului Economic Național;
numeroși academicieni proeminenți; numeroși directori de bănci, grupuri de reflecție, universități, ONG-uri și Hollywood;
precum și membrii-cheie ai Comisiei 9/11 și ai Comisiei Warren
În plus, CFR include companii care fac parte din giganții globali ai marilor afaceri, big
banking, big tech, big data, big media și big pharma.
Pe scurt, CFR are o anvergură și o putere de neegalat.
Cu toate acestea, puterea și influența exercitate de CFR se extind mult dincolo de membrii săi:
În Anglia, CFR are o organizație soră cunoscută sub numele de Royal Institute of International Affairs (RIIA),
cunoscută și sub numele de Chatham House, fondată în 1920;
În Europa, CFR a înființat în 2007 "European Council on Foreign Relations" (ECFR);
Cu ajutorul Consiliului Consiliilor (CoC), CFR reunește organizații membre din 24 de țări, inclusiv Rusia și China.
Organizația rusă "Consiliul pentru politică externă și de apărare" (SVOP), membră a CFR, conduce clubul de discuții "Valdai",
la care președintele rus Vladimir Putin participă în mod regulat.
Revista bisăptămânală tipărită "The New American" a rezumat-o după cum urmează în numărul său din iulie 2021.
A fost o ediție specială pentru a marca cea de-a 100-a aniversare a CFR, cu titlul: "CFR: încă puterea din spatele tronului".
"Istoria CFR este o cronică a unui război de un secol împotriva suveranității naționale și a efortului neîncetat de a
institui un guvern mondial atotputernic, pe care globaliștii CFR l-au denumit adesea "Noua lor Ordine Mondială". (...)
Într-adevăr, CFR exercită o influență fără precedent în cercurile politice, financiare, economice, media și academice. (...)
El este fața publică, sistemul nervos central a ceea ce criticii numesc "Deep State" - "guvernul permanent"
neales care a preluat controlul asupra țării noastre."
Numărul se încheie cu cuvintele, citez: "Stăpânirea infernală a "Deep State" asupra națiunii noastre - și asupra întregii lumi -
nu va fi ruptă decât dacă mai mulți americani (și mai mulți oameni din întreaga lume) se trezesc, expun controlul crescând al
CFR și se opun agendei sale diabolice a Noii Ordini Mondiale."
La 17 februarie 1950, bancherul de pe Wall Street James P. Warburg, consilier al lui Franklin D. Roosevelt, a declarat în
fața unei comisii a Senatului american: "Vom avea un guvern mondial, indiferent dacă ne place sau nu (...) prin consimțământ
sau prin cucerire. Roosevelt, a declarat unei comisii a Senatului SUA: "Vom avea un guvern mondial, indiferent dacă
ne place sau nu (...) prin consimțământ sau prin cucerire".
A fost, de asemenea, membru al CFR, la fel ca tatăl său, Paul Warburg, care este cunoscut
drept "părintele" Sistemului Rezervei Federale.
Măsura în care NATO joacă un rol-cheie în punerea în aplicare a agendei unui guvern mondial
centralizat poate fi observată în capitolele următoare.
4 Cum este posibil să se vândă operațiunile NATO ca "asigurare a păcii"? - "Matricea de propagandă" a CFR
Implementarea cu succes a strategiilor geopolitice, mai ales justificarea mijloacelor militare pentru a
asigura aparent pacea, ar fi de neconceput fără influențarea eficientă a opiniei publice.
Un studiu de 22 de pagini realizat de Swiss Policy Research (SPR) în septembrie 2017 prezintă "Matricea de propagandă" a CFR:
"Cum controlează CFR fluxul de informații geostrategice".
"Swiss Policy Research" este un proiect independent de cercetare și informare privind propaganda
geopolitică în mass-media elvețiană și internațională.
Studiul explică "modul în care CFR a creat un ciclu de informații transatlantic, în mare parte autonom, în care aproape toate
sursele și punctele de referință relevante sunt controlate de membrii Consiliului și de organizațiile sale partenere".
În SUA, aproape toate instituțiile media cunoscute au fost fondate de fapt de reprezentanți
ai CFR sau au fost cumpărate cu decenii în urmă.
În Germania, implicarea celor mai importanți oameni din mass-media - în plus față de Grupul Bilderberg - are loc
în special prin intermediul așa-numitului Atlantic Bridge.
Acesta a fost fondat în 1952 de către președintele CFR și al Băncii Mondiale, John J. McCloy,
împreună cu Eric Warburg, membru CFR și bancher.
În Elveția, integrarea structurală a principalilor editori se realizează în primul rând prin intermediul
Grupului Bilderberg și printr-o cooperare din ce în ce mai strânsă cu mass-media germană Atlantikbrücke.
Agenții de presă
Agențiile de presă joacă un rol special în matricea informațională.
De fapt, în cazul evenimentelor internaționale, aproape toate textele și imaginile utilizate de mass-media
CFR provin de la doar trei agenții de presă globale:
Associated Press (AP) americană, Thomson-Reuters britanico-canadiană și Agence France-Presse (AFP) franceză.
În timp ce Reuters și AP sunt direct implicate în Consiliu, AFP este deținută de statul francez, care la rândul
său este integrat în structurile transatlantice prin intermediul Grupului Bilderberg și al NATO.
Organizații neguvernamentale (ONG-uri) și agenții de PR
Chiar și fără organizații neguvernamentale, ar fi aproape imposibil să se vândă publicului larg operațiunile militare.
Acestea îi fac pe oameni să creadă că sunt mai independente și mai credibile.
De fapt, directorii Amnesty International (AI), Human Rights Watch (HRW) și multe alte organizații
aparent umanitare au fost implicați în CFR timp de decenii.
Numeroase altele sunt finanțate și conduse de miliardarii CFR, precum George Soros.
Swiss Policy Research (SPR) scrie că astfel de ONG-uri sunt întotdeauna utilizate atunci când o intervenție
militară trebuie să fie legitimată în termeni umanitari.
Încă din 1991, Amnesty International a "verificat" public "minciuna incubatorului" inventată de o
firmă americană de PR și a contribuit astfel semnificativ la declanșarea Războiului din Golf.
Amnesty International și Human Rights Watch au solicitat, de asemenea, intervenții militare "umanitare" în Balcani, Afganistan
și Libia pe baza unor afirmații îndoielnice sau chiar false.
Afirmația că Gaddafi a ucis 6 000 de persoane s-a dovedit a fi o minciună, potrivit Swiss Policy Research.
Războiul din Golf abia se încheiase și minciuna incubatorului fusese descoperită când agenția americană de PR Rudder
Finn era deja activă în războaiele din Balcani, pregătind terenul publicitar pentru intervenția ulterioară a NATO.
Directorul Rudder Finn de la acea vreme a explicat într-un interviu ulterior de ce compania sa a difuzat rapoarte
false despre "lagărele morții" sârbești din Bosnia, de exemplu:
"Nu am confirmat existența unor lagăre ale morții în Bosnia, ci doar am făcut public faptul că
(revista americană) Newsday a afirmat acest lucru.
(...) Am avut o treabă de făcut și am făcut-o.
Nu suntem plătiți să fim morali."
Există, de asemenea, organizații presupus umanitare, cum ar fi Avaaz sau Campact, cu petițiile lor online.
În loc să sprijine pădurea tropicală, ei cer brusc o "zonă de interdicție aeriană" deasupra Libiei.
5. Operațiunile NATO pot fi vândute ca "asigurare a păcii", deoarece nu numai "matricea
propagandistică", ci și NATO însuși se află ferm în mâinile CFR
Swiss Policy Research scrie: "CFR și-a menținut propriul program de formare a ofițerilor timp de decenii, astfel încât se
estimează că aproximativ 75% din toți ofițerii superiori ai armatei SUA au fost formați de CFR - inclusiv aproape
toți șefii de stat major, comandanții supremi ai NATO și comandanții regionali de la al doilea război mondial.
În acest fel, Consiliul a construit o forță armată imperială, formată ideologic, care altfel este
cunoscută aproape numai de regimurile totalitare."
Puteți citi despre programul de pregătire militară pe site-ul CFR:
"Programul permite ofițerilor selectați să își extindă cunoștințele în domeniul relațiilor internaționale prin
petrecerea unui an la sediul CFR din New York (...) prin participarea intensivă la programul activ
de reuniuni și evenimente CFR, precum și prin interacțiunea cu membrii diverși ai CFR."
Urmele secretarilor generali ai NATO și ale comandanților supremi aliați din Europa - SACEUR pe
scurt - indică, de asemenea, Grupul Bilderberg și CFR.
Secretarul general reprezintă organizația în public în calitate de reprezentant suprem al NATO.
El este întotdeauna din Europa.
SACEUR este întotdeauna un general sau amiral american și deține comanda operațională militară supremă.
Un număr considerabil de secretari generali și SACEUR au participat la conferințele Bilderberg.
Lista de nume poate fi găsită în credite.
6. NATO ca instrument - nu pentru a asigura pacea, ci mai degrabă pentru a promova obiectivele globale ale
CFR, până la și inclusiv un guvern mondial centralizat
Concentrarea fără precedent a puterii CFR și rețeaua sa globală permit tragerea unei singure concluzii:
NATO trebuie văzut ca unul dintre instrumentele sale de promovare a obiectivelor globale ale CFR,
până la și inclusiv un guvern mondial centralizat.
Pretinsa "salvgardare a păcii" servește doar la legitimarea existenței și operațiunilor lor - în serviciul CFR.
Un obiectiv geopolitic al strategilor CFR este cu siguranță asigurarea, dacă nu chiar extinderea,
supremației militare a armatei SUA și a NATO în lume.
Conform unei actualizări din iunie 2023, forțele armate ale SUA au aproximativ 750 de
baze militare în peste 80 de țări din afara SUA.
În Germania, există 119 unități militare.
O bază de date vizuală prezintă 56 de baze NATO din întreaga lume.
Merită menționată baza militară americană "Camp Bondsteel" din Kosovo.
Acesta a fost înființat după "Operațiunea Forța Aliată" a NATO împotriva Iugoslaviei în iunie 1999.
Baza se întinde pe 386 de hectare (3 860 000 m²) și găzduiește până la 7 000 de soldați din armata SUA și trupele aliate.
"Strategia tensiunii" ca instrument geopolitic al arhitecților unui guvern mondial pentru a-și extinde
în continuare puterea politică și militară mondială
Dar orice geostrateg care dorește să își extindă în continuare puterea politică și militară mondială nu se bazează în
primul rând pe războaie convenționale - așa-numitele - "fierbinți", ci pe menținerea populației în "frică și teroare".
Aceasta este cunoscută și sub numele de "strategia tensiunii".
Următoarea definiție poate fi găsită în Krimpedia:
"Strategia tensiunilor, ca termen politic, se referă la măsurile promovate sau puse în aplicare de organismele de
stat pentru a stârni teamă sau insecuritate în rândul propriei populații sau al propriului stat.
(...) În plus, o strategie a tensiunii poate servi la justificarea acțiunilor și intervențiilor represive ale statului prin
consolidarea dorinței populației de intervenție a statului."
Nu vă sună cunoscut?
Presupusa pandemie de coronavirus își trimite salutările.
Măsurile represive au putut fi justificate doar prin "alimentarea fricii și a nesiguranței".
Dar să revenim la termenul "strategie a tensiunii".
Termenul "strategie a tensiunii" a fost folosit pentru prima dată în 1969, într-un articol din ziarul britanic Observer.
El se referea la operațiunile secrete ale statului italian.
Între 1969 și 1984, au avut loc mai multe atacuri teroriste în Italia, soldate cu peste
200 de morți și aproximativ 600 de răniți.
Acestea au fost puse pe seama "Brigăzilor Roșii", un grup radical de stânga.
Investigațiile amănunțite ale judecătorului de instrucție venețian Felice Casson îl conduc pe urmele unuia dintre
adevărații făptași, extremistul de dreapta Vincenzo Vinciguerra.
El a făcut o mărturisire amplă și importantă.
Vinciguerra a declarat că a fost acoperit de persoane din aparatul de stat și că asasinatul a făcut parte
dintr-o strategie globală, pe care Casson a descris-o ulterior ca fiind o "strategie a tensiunii".
Această abordare a avut ca scop discreditarea Partidului Comunist din Italia, puternic în mod tradițional,
pentru a împiedica participarea acestuia la guvernare.
Casson a continuat investigațiile și, după ce a cercetat arhivele serviciului militar de informații SISMI , a
descoperit existența unei structuri complexe extrem de secrete în cadrul statului italian.
Acestea erau așa-numitele "stay-behind organisations" , care în Italia erau numite "Gladio".
Gladio a apărut din cooperarea dintre "serviciul de informații al forțelor armate" italiene
SIFAR și CIA și a fost integrat în NATO din 1964.
Înțeles corect. Acestea erau armate secrete ale NATO care au fost înființate după Al Doilea Război Mondial de către serviciul
secret american CIA împreună cu serviciul secret britanic MI6.
În cazul unei ocupații sovietice a țărilor, ei urmau să lupte ca gherile și să elibereze Europa de Vest.
În cadrul proiectului său de cercetare privind armatele secrete ale NATO, istoricul elvețian Daniele Ganser a găsit dovezi ale
existenței unor rețele similare în Franța, Germania, Grecia, Țările de Jos, Belgia, Spania, Portugalia, Norvegia,
Luxemburg, Danemarca, Austria, Finlanda, Suedia și Elveția, în plus față de operațiunea din Italia.
Potrivit istoricului Daniele Ganser, "teroarea (...) este mai potrivită decât orice altă
strategie militară pentru manipularea populației".
Potrivit lui Ganser, metodele de creare și manipulare a fricii sunt menite să facă populația (locală) receptivă
sau ostilă la "anumite măsuri politice sau economice".
Cum poate fi mai bine manipulată o populație și făcută receptivă la un guvern mondial
centralizat decât prin crearea fricii și a incertitudinii?
Cu toate acestea, metodele utilizate pentru a insufla teamă și teroare unei populații nu se referă numai
la teroarea prin folosirea forței armate, ci și la orice fel de retorică de război.
De exemplu, așa-numitul "Război Rece" dintre SUA și Uniunea Sovietică între 1945 și 1991 a condus la o
adevărată cursă a înarmărilor, inclusiv una nucleară.
Deși a fost evitat un război deschis direct cu utilizarea armelor, amenințarea reciprocă a războiului nuclear sub
termenul de "descurajare" a evocat pentru prima dată posibilitatea auto-extincției umanității ("overkill").
Conflictul a căpătat în mai multe rânduri un caracter extrem de amenințător, astfel încât posibilitatea unui
război "fierbinte" între superputeri a fost mereu în aer.
În acest fel, populația a fost menținută în permanență sub "tensiune" și "incertitudine".
Acest lucru a permis guvernelor și industriei de apărare să priveze oamenii de drepturile
și libertățile lor civile sau să facă profit.
Același model poate fi recunoscut și în retorica actuală din jurul conflictului Ucraina-Rusia.
După prăbușirea Uniunii Sovietice în 1991, a venit rândul NATO.
Înțeles corect! Prin așa-numita extindere spre est a NATO începând cu 1999, strategii geopolitici au
reușit să mențină potențialul de conflict cu Rusia și să mențină propria populație sub tensiune.
Când NATO s-a extins pentru prima dată spre est, în 1999, erau Polonia, Republica Cehă și Ungaria;
2004 Bulgaria, Estonia, Letonia, Lituania, România, Slovacia și Slovenia;
2009 Albania și Croația;
2017 Muntenegru; 2020 Macedonia de Nord;
2023 Finlanda; 2024 Suedia
Aderarea Ucrainei la NATO ar fi apogeul absolut al politicii de confruntare și tensiune cu Rusia.
Dacă Ucraina ar adera la NATO, clauza de asistență reciprocă ar fi declanșată și toate statele NATO ar fi în război cu Rusia.
Se poate presupune că acest lucru ar duce la extinderea războiului la întreaga Europă - dacă nu chiar la întreaga lume.
În martie 2024, într-un interviu acordat postului de radio Deutschlandfunk, secretarul general al NATO, Jens Stoltenberg, a
subliniat că nu poate spune exact când Ucraina va fi admisă în alianță: "Dar lucrăm din greu pentru a ne
asigura că acest lucru se va întâmpla cât mai repede posibil".
Secretarul de stat american Antony Blinken a declarat în marja ceremoniei de marcare a celei de-a 75-a
aniversări a NATO, citez: "Ucraina va deveni membru NATO.
Scopul nostru la această reuniune este de a contribui la construirea unei punți către aderarea lor."
Blinken, ați ghicit, este membru al CFR.
A existat mult timp o dezbatere controversată cu privire la existența unei astfel de promisiuni în timpul
negocierilor din 1990 că NATO nu va fi extins spre est.
Adevărul este că nu există niciun angajament obligatoriu și bazat pe tratate față de Uniunea Sovietică sau față de Rusia.
Vladimir Polenov, membru al delegației ruse la negocierile din 1990, a declarat: "A fost o greșeală să nu punem în
scris aceste asigurări date Uniunii Sovietice că NATO nu va fi extins în est. Aceasta a fost o greșeală foarte mare".
Cu sau fără promisiune nu ar trebui să conteze pentru strategii CFR.
NATO și-a îndeplinit scopul de a menține "strategia de tensiune".
Cu toate acestea, există o altă promisiune revelatoare între guvernele rus și american:
În ediția din 14 aprilie 2014 a Berliner Zeitung, scriitorul german Rolf Hochhuth menționa că
Kremlinul și Casa Albă au un acord secret încă din 1952:
"... conform căruia, dacă Războiul Rece ar degenera într-unul fierbinte, niciun geam nu ar fi spart în Rusia și
America, ci "doar" Polonia și Germania ar fi nimicite:
Cea mai monstruoasă trădare a unui aliat de care a auzit vreodată cineva care mai citește istorie..."
O astfel de strategie de a purta un război pe spinarea populației europene este ceva în care
strategii CFR pot fi cu siguranță de încredere.
Strategul CFR Allen Dulles, în calitate de director al CIA din 1953 până în 1961, a dat în cele din urmă un exemplu,
furnizând arme părților rivale la conflict în același timp.
Un articol din 22 aprilie 2024 din revista "Foreign Affairs", care este publicată trimestrial în numele
Consiliului pentru Relații Externe (CFR), arată că aceasta nu este doar o teorie exagerată.
Titlul articolului spune totul: "Europa - dar nu NATO - ar trebui să trimită trupe în Ucraina"
Jurnalistul german de investigații Thomas Röper a comentat articolul, citez: "Oricine citește (...) cu atenție își va da
seama că declarația lui Putin potrivit căreia SUA luptă în Ucraina până la ultimul ucrainean este, din păcate, absolut adevărată.
Mai mult, articolul arată că și autorii ar dori să lupte până la ultimul european..."
Autorii precizează, de asemenea, că SUA și NATO ar fi în avantaj:
"Și deoarece forțele europene ar opera în afara cadrului NATO și a teritoriului NATO, orice victime nu ar declanșa un
răspuns în temeiul articolului 5 și nu ar chema SUA la acțiune.
Adversarul Rusiei nu ar fi NATO, ci o coaliție de state europene care ar lupta pentru un
echilibru împotriva imperialismului rus gol".
O strategie de manual, așa cum se arată în filmul educațional "Cum funcționează războaiele moderne?":
"Agresorul" pune țările alese de el să mărșăluiască împotriva celui mai mare rival al său cu propriile arme și armate.
Numai atunci când toate țările și-au tras ultimele muniții, și-au pierdut cei mai buni oameni și sunt ruinate, intervine adevăratul
dușman al omenirii, adevăratul agresor și belicos, pentru a-i învinge pe toți împreună
(...) (sau) pentru a fi sărbătorit ca salvator."
A se vedea și așa-numitul discurs Stratfor din 2015 al geostrategului american George Friedman.
Potrivit raportului, SUA își văd cea mai mare amenințare într-o posibilă alianță germano-rusă.
Un război în Europa cu Germania și Rusia ar fi în interesul politicii de supremație a SUA.
Gândiți-vă la celebra declarație făcută de lordul britanic Hastings Ismay în biroul său de prim secretar general al NATO:
NATO a fost fondată "pentru a ține Uniunea Sovietică afară, americanii înăuntru și germanii jos", în germană: "Pentru a ține
Uniunea Sovietică afară, americanii înăuntru și germanii jos".
Această afirmație poate fi înțeleasă doar în contextul înființării NATO, așa cum fac tabloidele, sau este valabilă și astăzi?
7 Concluzie: NATO nu poate fi privită ca un garant al "păcii" - mai ales în Europa - ci ca un garant al constructorilor
unei noi ordini mondiale, și aceasta în două privințe
Pentru constructorii unei noi ordini mondiale sub conducere centralizată, NATO își îndeplinește scopul în două privințe:
În primul rând, NATO ca un belicos
În primul rând, NATO alimentează toate acțiunile belicoase - fie prin propagandă, fie prin amenințări, cum ar
fi extinderea NATO spre est sau prin înarmare reală etc.
În Europa, posibilitatea unui război este mai prezentă decât oricând după cel de-al doilea război mondial.
Site-ul Bundeswehr face referire la un "Plan de operațiuni Germania" (OPLAN DEU pe scurt).
"Planul operațional Germania" este un "plan de apărare națională" cu următoarele obiective:
Pe de o parte, literal: "să protejeze și să apere Germania, integritatea sa teritorială și
cetățenii săi împreună cu alți actori statali și civili".
Pe de altă parte, pentru a "asigura desfășurarea forțelor aliate peste și prin Germania către flancul estic al NATO".
Retorica belicoasă a atins un nou punct culminant la 31 mai 2024.
Miniștrii de externe ai NATO s-au reunit la Praga.
Pregătirile pentru summitul de la Washington din iulie 2024 și sprijinul NATO pentru Ucraina s-au aflat pe ordinea de zi.
Titlul din presa tabloidă era următorul: "SUA și Germania autorizează utilizarea armelor lor împotriva
pozițiilor din Rusia, dar numai în apropiere de Harkov.
La 3 iunie, guvernul ucrainean ceruse deja ca "domeniul de utilizare" al armelor
occidentale să fie extins la teritoriul rus.
Ar trebui să fie doar o chestiune de timp.
Dreptul la apărare derivă din dreptul internațional, afirmă NATO."
Secretarul general al Alianței, Jens Stoltenberg, a cerut aliaților să continue să furnizeze arme și muniții Ucrainei.
Rusia a reacționat imediat: Rusia consideră acțiunea NATO drept o escaladare gravă și amenință cu un răspuns masiv.
Dmitri Medvedev, președintele Rusiei din 2008 până în 2012 și vicepreședinte al Consiliului de Securitate al
Federației Ruse din 2020, a scris pe canalul său Telegram:
"O astfel de "asistență individuală" din partea statelor NATO împotriva Rusiei ...
reprezintă o escaladare gravă a conflictului.
Fosta Ucraină și aliații săi din NATO vor primi un răspuns cu o forță atât de distructivă încât Alianța însăși nu
va putea rezista tentației de a fi târâtă în conflict."
La cel de-al 27-lea Forum economic internațional de la Sankt Petersburg, la începutul lunii iunie 2024, președintele
rus Vladimir Putin a vorbit despre un "răspuns asimetric".
El a descris un așa-numit "răspuns simetric", conform căruia Rusia ar dori să atace teritoriul NATO, ca fiind o "prostie".
Putin a declarat: "Ne gândim că, dacă cineva consideră că este posibil să livreze arme în zona de luptă pentru a efectua atacuri
pe teritoriul nostru (...), de ce nu am avea dreptul să plasăm astfel de arme în regiunile lumii în care se
efectuează atacuri asupra obiectelor sensibile ale acelor țări care fac acest lucru în raport cu Rusia?"
În al doilea rând, NATO ca manevră de diversiune
În al doilea rând, NATO, împreună cu toate acțiunile belicoase - inclusiv isteria războiului - servește ca o manevră de diversiune
binevenită pentru a avansa obiectivele reale ale strategilor CFR: și anume stabilirea pietrelor
de temelie ale unui guvern mondial centralizat.
Superioritatea militară este doar unul dintre mai mulți factori.
Una dintre cele mai importante pietre de temelie pentru stabilirea unei noi ordini mondiale este
controlul și puterea asupra sănătății și finanțelor.
În domeniul sănătății, în special, noul tratat al OMS privind pandemia și Regulamentul sanitar internațional
revizuit sunt menite să centralizeze controlul asupra "măsurilor sanitare" la nivel mondial.
OMS - care, la fel ca ONU, a fost concepută în cadrul grupurilor de studiu ale CFR - ar urma să primească autoritatea exclusivă
de a interpreta bolile și de a decide asupra măsurilor.
O altă piatră de temelie centrală este controlul asupra finanțelor.
Introducerea monedelor digitale ale băncilor centrale se pregătește în prezent în fundal
la nivel mondial - inclusiv în Rusia și China.
Potrivit expertului financiar german Ernst Wolff, fiecare cetățean și fiecare companie ar trebui
să aibă un singur cont depus la banca centrală.
Acest lucru ar permite statului să determine în mod centralizat masa monetară, să gestioneze și să controleze fluxurile
monetare și să stabilească ratele dobânzilor, după caz.
Citez din Ernst Wolff: "Cetățenii își vor da seama foarte repede că statul ar putea nu numai să urmărească fiecare tranzacție în
parte, dar și să impună rate individuale ale dobânzii, rate individuale ale impozitelor sau penalități, să lege
banii de un sistem de credit social în stil chinezesc sau să-i izoleze complet de orice flux financiar."
Acestea sunt doar două exemple ale modului în care puterea și controlul vor fi centralizate la nivel
mondial și transferate către un "guvern mondial".
NATO servește în primul rând pentru a asigura supremația militară și în al doilea rând pentru a distrage atenția de la tot felul
de eforturi de dominație mondială care sunt în plină desfășurare.
Kla.TV a dezvăluit aceste eforturi în multe programe.
Puteți găsi câteva dintre ele în caseta albastră de informații.
Dragi telespectatori, poate că acum vă simțiți copleșiți de toate aceste fapte și nu vedeți nicio cale de ieșire.
Kla.TV primește adesea reacții din partea publicului, care consideră că noi doar
subliniem problemele și nu prezentăm soluții.
În acest moment, însă, nu ne putem scuza pentru faptul că soluțiile noastre nu sunt înrădăcinate în zona vizibilă.
În fața tuturor acestor amenințări masive, de zeci de ani ne tragem forța și speranța dintr-o dimensiune
superioară, despre care Ivo Sasek mărturisește în mod repetat.
Pentru toți cei care nu vor să își piardă speranța, am dori să vă atragem atenția asupra gamei noastre largi de conferințe pline
de lumină la www.ivo-sasek.ch/veranstaltungen și www.sasek.tv.
În cele din urmă, urmăriți trei scurte extrase din discursul susținut de fondatorul Kla.TV, Ivo Sasek, la
Reuniunea internațională a prietenilor din 4 mai 2024.
Sasek vorbește despre arma de distragere a atenției de la ceea ce este de fapt un război mondial
ascuns și despre o cale salutară de ieșire din el.
Dragii mei, trebuie să învățăm urgent să înțelegem că vremurile s-au schimbat.
Războaiele purtate în prezent prin analogie, și anume războaiele fizice cu tancurile, elicopterele, rachetele de croazieră
și altele asemenea, au astăzi o funcție complet diferită.
Știți care dintre ele?
Aceste războaie convenționale care sunt purtate în acest moment, servesc în primul rând ca o armă de distragere a
atenției de la adevăratul război mondial ascuns, înțelegeți?
Războaiele în sine, gândiți-vă bine la fraza pe care o spun, războaiele în sine care sunt purtate acum
sunt manevre de diversiune pentru a acoperi războiul mult mai mare care este în desfășurare.
Dacă reușesc să inoculeze întreaga lume - această terapie genică - puteți înțelege cum funcționează?
Războiul hibrid actual, pe de altă parte, cuprinde de fapt ultima și ultima ființă umană de pe această planetă.
Așa cum a prezis unchiul Bill (Gates): "Doar atunci când fiecare persoană de sub acest cer va fi vaccinată vom
fi în siguranță..." - Știi tu, unchiul Bill, Bill Gates.
- Așadar, atacatorul ascuns, el se descurcă cu el.
El a scris asta acum 120 de ani, eu o am în scris.
Atacatorul ascuns se așteaptă să fie recunoscut de noi doar atunci când este deja prea târziu, deoarece atunci orice opoziție
poate fi verificată prin simpla apăsare a unui buton, folosind tehnologia digitală de supraveghere totală, fără numerar.
Acum, în aceste zile ale noastre, în această zi de deblocare - așa cum o numesc eu astăzi - Dumnezeu își scoate săgeata cea mai
tare, cea mai ascuțită, arma cea mai puternică, ca să spun așa.
Ce armă este aceea? Vorbim despre arme fizice aici?
Nu, nu, nu. Nu în acest moment.
Vezi tu, mileniile ne-au învățat că armele fizice nu duc decât la războaie și mai rele și la creații de arme și mai mortale.
Am învățat asta.
Și adevăratele și singurele arme cu adevărat mântuitoare ale lui Dumnezeu sunt, prin urmare, armele spiritului.
Arma cuvântului. Cea mai puternică care există sub cer.
Adevărul, de exemplu, spus, dar nu ca un cuvânt uman slab sau chiar ucigător de legi - ci adevărul, spus
în conformitate cu efectele puterii și cu autentificările puternice ale puterii ontice.
Puteți vedea diferența?
Acest lucru înseamnă că putem folosi o singură armă în această bătălie finală anunțată.
Discursul complet "Ziua deblocării", care a fost transmis în direct în 53 de țări, poate fi găsit la www.kla.tv/29017.
Covorul roșu este întins și imnul răsună.
Steagul se înalță mândru spre cer - "Pace! Pace!" se spune atât de des.
Peste 50 de morți în același timp, mii de răniți își plâng suferința.
Fumul negru se ridică spre cer, oamenii strigă la pace din toți plămânii.
Ca un soare auriu pe firmament, ne dorim pacea, ca un scop final.
Pacea nu este un obiectiv îndepărtat, pacea este calea.
Pacea, un vehicul pe care te miști.
Pacea, pacea, pacea începe în mine.
Pace, pace, pace, acesta este Dumnezeu ÎN mine.
Care domnește adânc în inima mea, există mult dincolo de logică și rațiune, se manifestă ca pacea comună din noi.
Războaiele fac ravagii pe cinci continente, iar oamenii mor în fiecare zi.
Nu este suficient, se instigă la lucruri noi - Coreea de Nord, Rusia sau Iran.
Gâtul se strânge, pulsul crește. Câtă mizerie va mai fi până va apărea pacea?
Pumnul se strânge ca o piatră. Hei, dacă există pace în tine, va fi pace.
Ca un soare auriu pe firmament, ne dorim pacea, ca un scop final.
Pacea nu este un obiectiv îndepărtat, pacea este calea.
Pacea, un vehicul pe care te miști.
Pacea, pacea, pacea începe în mine.
Pace, pace, pace, acesta este Dumnezeu ÎN mine.
Care domnește adânc în inima mea, există mult dincolo de logică și rațiune, se manifestă ca pacea comună din noi.
Pacea, pacea, pacea începe și în interiorul tău.
Pace, pace, pace, acesta este Dumnezeu în voi.
Această pace creează o unitate cu toți, chiar dacă este o nebunie, hei, există o astfel de putere.
Pacea, pacea, pacea începe în mine.
Pace, pace, pace, acesta este Dumnezeu ÎN mine.
Care domnește adânc în inima mea, există mult dincolo de logică și rațiune, se manifestă ca pacea comună din noi.
Pacea, pacea, pacea începe în mine.
Pace, pace, pace, acesta este Dumnezeu ÎN mine.
Care domnește adânc în inima mea, există mult dincolo de logică și rațiune, se manifestă ca pacea comună din noi.
Pacea, pacea începe în mine.
Pace, pace, acesta este Dumnezeu ÎN mine.