Psykiatrian ihmisoikeusloukkauksia Saksassa käsittelevä komissio (KVPM) on työskennellyt väsymättä viiden vuosikymmenen
ajan psykiatrian toisinaan julmien käytäntöjen uhrien puolesta.
Komissio on dokumentoinut ja paljastanut lukemattomia psykiatrisia väärinkäytöksiä ja korjannut ne onnistuneesti.
Siinä vaaditaan psykiatristen pakkokäytäntöjen, kuten sähköshokkien, potilaiden sitomisen ja
vaarallisia sivuvaikutuksia aiheuttavien psykotrooppisten lääkkeiden pakkoannostelun välitöntä lopettamista.
Vuonna 2024 amerikkalaisen sisarjärjestön Citizens Commission on Human Rights (CCHR) kansainvälinen kiertonäyttely "Psychiatry:
Death not Help" on esillä maailmanlaajuisesti ja myös Euroopassa.
Psykiatrian haitallisten käytäntöjen kronologia sen alkuajoista nykypäivään on esitelty 14 seinällä.
Näyttely oli menestyksekkäästi esillä Stuttgartissa huhtikuussa 2024.
Kävijät voivat katsoa 14 palkittua dokumenttielokuvaa, joissa on mukana 160 asiantuntijaa ja sairaudesta kärsivää ihmistä.
Se tarjoaa tietoa psyykkisten ja toisinaan keksittyjen sairauksien markkinoinnista psykiatriassa ja miljardien
dollarien bisneksestä vaarallisilla psykotrooppisilla lääkkeillä.
Näyttely "Psykiatria: kuolema ei auta" on parhaillaan esillä Münchenissä 10. kesäkuuta 2024 asti.
Siinä kerrotaan myös, miten voit suojella itseäsi psykiatriselta hyväksikäytöltä.
Asiantuntijoiden ja asianosaisten haastattelut tarjoavat harvinaisen katsauksen
epäinhimillisiin psykiatrisiin käytäntöihin.
Sen jälkeen Kla.TV lähettää haastattelun, jossa haastatellaan kirjailijaa, lääkäriä ja psykoterapeuttia tohtori Josef
Zehentbaueria sekä Robertia, joka joutui lapsena psykiatriselle osastolle ja jota rauhoitettiin psykotrooppisilla lääkkeillä.
Täydellinen dokumentaatio "Ulkonäkö pettää - Katsaus psykiatriaan" sisältää nämä ja muut haastattelut, ja se on
nähtävissä KVPM:n verkkosivuilla osoitteessa www.kvpm.de.
Nimeni on Josef Zehentbauer. Olen lääkäri, psykoterapeutti, työskentelen myös psykoterapeuttina ja olen useiden
kirjojen kirjoittaja, jotka on myös käännetty eri kielille.
Saksan nykyisellä koulupsykiatrialla on siis, sanoisin, pohjimmiltaan ihmisvihamielinen tai epäinhimillinen käsite.
Ja tämä perustuu siihen, että kaikki kärsimys, kaikki henkinen kärsimys, julistetaan sairaudeksi. Mutta se on väärin.
On paljon sellaista syvää inhimillistä kärsimystä, jolla ei ole mitään tekemistä sairauden kanssa, vaan se
on osa ihmisenä olemista sinänsä eikä vaadi psykiatrista tai farmakologista vastausta,
vaan empaattinen lähestymistapa, hyväntekeväisyys, rakkaudellinen lähestymistapa tähän kriisin keskellä elävään henkilöön,
kyllä, lähestymällä häntä ja auttamalla häntä. Se on hyvä asia.
Hippokrateen lääkärinvala tarkoittaa, että perusperiaatteena on, ettei ihmiselle saa tehdä pahaa.
Ja tätä periaatetta rikotaan psykiatriassa hyvin, hyvin usein.
Kyllä, jos potilas, jolla on massiivinen elämänongelma, menee psykiatrille ja hakee apua, hän todennäköisesti tapaa lääkärin,
jolla on vain vähän aikaa ja joka reagoi sitten farmakologisesti.
Hän antaa hänelle reseptin vilkaistuaan sitä nopeasti.
Psykiatrian huono maine Saksassa on mielestäni perusteltu, koska psyykenlääkkeitä käytetään aivan liian huolimattomasti,
ja ne johtavat vapaudenriistoihin ja ihmisarvon loukkauksiin.
Masennuslääkkeillä on sivuvaikutuksia, melko paljonkin.
Varmasti myös sivuvaikutuksia, jotka voidaan havaita tai arvata vasta vuosia myöhemmin.
Neuroleptit kehitettiin alun perin niin sanottujen psykoosien eli psyykkisten hätätilojen hoitoon, mutta niillä on hyvin, hyvin
monia riskejä ja sivuvaikutuksia, joista osa on pysyviä, kuten liikehäiriöt, irvistykset ja muut
vastaavat tai syljeneritys jopa hyvin nuorilla ihmisillä.
Sanoisin, että neuroleptien lääkitystä ja määräämistä pitäisi rajoittaa huomattavasti,
niitä ei pitäisi periaatteessa antaa vanhuksille.
- Tarkoitan nyt 70, 75, 80, eikä niitä pitäisi yleensä antaa lapsille ja nuorille.
Mielestäni ei ole mitään lääketieteen alaa, jos psykiatriaa ylipäätään pidetään lääketieteenä, johon
lääketeollisuus vaikuttaisi yhtä paljon kuin psykiatriaan.
Ensinnäkin psykiatreilla ei ole muuta käsitystä siitä, miten käsitellä tätä inhimillistä kärsimystä, ja toiseksi Euroopassa
ja Amerikassa on ylivoimainen lääketeollisuus, joka haluaa myydä tuottamiaan värikkäitä pillereitä ihmisille paljon rahaa vastaan.
Lääketeollisuus tarjoaa yhä enemmän ja enemmän.
On myös silmiinpistävää, että lääketeollisuuden markkinoille tuomat uudet lääkkeet ovat poikkeuksellisen kalliita.
Emme siis puhu miljoonista, vaan miljardien voittomääristä.
Psykiatriasta tulee eräänlainen palvelija, jopa toimeenpaneva elin.
Tietenkin on ihmisiä, jotka ovat vakavassa ahdistuksessa, joilla on havaintomuutoksia, jotka ovat vakavasti
masentuneita ja jotka haluavat tappaa itsensä, kyllä.
Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että nämä ihmiset pitäisi lukita, pumpata täyteen psykotrooppisia lääkkeitä, mahdollisesti julistaa
toimintakyvyttömiksi tai asettaa holhouksen alaisiksi, määrätä pakkohoitoon, sitoa heidät sänkyyn eli sitoa heidät
sänkyyn, vaan että heille pitäisi tarjota inhimillistä apua.
Sinun on käsiteltävä inhimillistä kärsimystä ja vastattava ihmisiin.
Tähän ei kuitenkaan tarvita laatikoita eikä ainakaan yhä useampia laatikoita.
Ei ole myöskään hyödyllistä tehdä eroa 20, 30 tai 50 eri masennuksen muodon välillä.
Tämä ei palvele ketään muuta kuin psykiatria, joka käyttää näennäisesti nimenomaan pillereitä.
Tarvitaan erilainen vastaus. Ja se toinen vastaus ei löydy psykiatrian alalta.
Ja sanoisin, että myös psykiatria olisi lakkautettava korvaamattomana.
Kohtaloni alkoi, kun olin yhdeksänvuotias, saksaksi.
Minut tuotiin sinne sen jälkeen, kun minut oli aiemmin tutkittu Tübingenin psykiatrisella klinikalla.
Psykiatri (katsoi), että minulla oli käytöshäiriö ja käytösongelmia, lapsi, joka tarvitsee aina huomiota.
Minun piti olla vaikea lapsi.
Sopisin parhaiten toiseen kehitysvammaisille lapsille tarkoitettuun kouluun, koska en muka osaa oppia.
Minulla oli vaikeuksia matematiikassa, saksaksi: Total verblödet, Vollidiot - saksaksi.
Nuorena lapsena minut sidottiin sänkyyn, minulle annettiin beetasalpaajia, injektioita, psykotrooppisia lääkkeitä
rauhoittamaan minua, Zyprexaa, Acanitolia, minulle annettiin ehdottomasti psykotrooppisia lääkkeitä
päähäni ja tabletteihin, minun oli otettava niitä.
Ja jos en ottanut niitä, minun oli pakko - he vetivät pääni, suuni ja kaulani taaksepäin ja sanoivat: "Nyt sinä nielet ne!".
He sanoivat, että se auttaisi minua tulemaan itsenäisemmäksi, vakaammaksi ja itsevarmemmaksi.
Sen sijaan on tapahtunut päinvastoin.
Sen sijaan, että olisin tullut itsevarmemmaksi, minusta tuli ahdistuneempi, sen sijaan, että olisin tullut rauhallisemmaksi,
minusta tuli aggressiivisempi, sen sijaan, että olisin tullut huomaavaisemmaksi, sen sijaan, että olisin
tullut hieman iloisemmaksi, olin jatkuvasti itkuinen.
Yhtäkkiä kuulin ääniä psykotrooppisten lääkkeiden kautta, yhtäkkiä minulla oli vikoja
psykotrooppisten lääkkeiden kautta. Muistan sen yhä.
Yhtäkkiä näin käärmeitä enkä enää uskaltanut koskea puhelimeen.
Huoneessani näin yhtäkkiä ihmisiä, jotka eivät edes olleet siellä, tai kuulin ääniä (jotka)
sanoivat: "Tee näin, tee näin, tee näin...".
Ne melkein tekivät minut hulluksi. En ollut enää oma itseni.
En ollut enää se huoleton lapsi, joka olin ennen (psykiatriselle osastolle) tuloani - olin tehty kone.
Kävelin kuin robotti, puhuin kuin tietokonekone, eivätkä kaikki liikkeeni olleet enää minua, olin jotenkin
hypnotisoituna, transsissa, todella harhaisessa tilassa, aivan kuin kävelisin tuolla tavalla.
Sitä on vaikea kuvitella.
Sen seurauksena aloin änkyttää, puhuin huonommin, opin vielä hitaammin ja sain sitten kohtauksia.
Muistan tilanteita, joissa suustani tuli vielä vaahtoa.
Sitten yöllä, kun halusin nukkua, näin painajaisia ja minut vedettiin yöllä ylös sängystä.
Siinä luki: "Seuraavaan annokseen."
Enkä voinut enää uskoutua siihen äidilleni, en voinut enää uskoutua siihen vanhemmilleni, en
voinut enää uskoutua siihen sisaruksilleni...
Ja aina kun halusin sanoa jotakin, sain heti selkääni, koska olin hiljaa.
Tämä on psykiatriaa: helvetin kokeminen...! Voin vain sanoa, että se on huono, huonommin ei voisi olla.
Psykiatria tappaa! Ja meidän on noustava ennen kuin on liian myöhäistä!