Dnes, 17. června 2024, nás organizace United for Freedom pozvala na tiskovou konferenci zde v krásném regionu Taunus.
Témat, o kterých se dnes bude diskutovat, je celá řada.
Dr. Pfeil hovoří mimo jiné o mezinárodních zdravotnických předpisech přijatých v rozporu s mezinárodním právem.
Jak víte, byly přijaty před čtrnácti dny na Valném shromáždění WHO v Ženevě.
Dr. Pfeil: Ano, k přijetí IHR v rozporu s mezinárodním právem.
Na Světovém zdravotnickém shromáždění byl tedy způsob, jakým byly údajně přijaty tyto
mezinárodní zdravotní předpisy, docela napínavý.
A samozřejmě je důležité, abych stručně nastínil nejkontroverznější aspekty těchto mezinárodních
zdravotnických předpisů a to, co můžeme udělat.
Velmi stručně k tématu WHO:
Často slyšíte, že jde o soukromou organizaci.
WHO je formálně vládní organizací.
Jinými slovy, jedná se o klasické sdružení států za určitým účelem.
Zde oficiálně tvrdí, že chtějí podporovat zdraví, veřejné zdraví.
Tyto organizace mají zpravidla také své vlastní orgány.
Zde je Světové zdravotnické shromáždění.
Jsou do ní vysláni zástupci členských států.
Dále máme výkonnou radu jako výkonný orgán a pak, což je velmi důležité a velmi všemocné, generálního
ředitele, který stojí v čele takzvaného sekretariátu.
Původní plán počítal s přijetím dvou mezinárodních smluv.
Jedním z nich je IHR, která již existuje v ústavě z roku 2005, ale nyní byla komplexně přepracována.
A pak se také plánovalo přijetí nové mezinárodní smlouvy, tzv. pandemické smlouvy.
Přijetí pandemické smlouvy bylo odloženo, je zde vyvíjen velký tlak, pokud možno nejpozději na Světovém
zdravotnickém shromáždění v příštím roce - to chce pan Tedros.
Lidé, kteří za ním stojí, doufají, že bude případně přijat ještě letos.
Přesně tak, pokud jde o časovou osu. Tvrdilo se, že IHR bylo přijato.
Pokud to jen předpokládáte, pak automaticky vstoupí v platnost po dvanácti měsících.
Pokud příslušné státy výslovně nevyhlásí tzv. opt-out.
Jinými slovy, vznášejí námitku proti vstupu v platnost do deseti měsíců.
To by mělo trvat do 31. března.
Přijetí Mezinárodních zdravotnických předpisů, dávám to do uvozovek, proběhlo velmi zvláštním způsobem.
Na jedné straně máme povinný procesní požadavek článku 55 IHR.
Podle toho musí být konečná verze, o níž se bude následně hlasovat, skutečně k dispozici státům nejméně čtyři
měsíce před hlasováním ve Světovém zdravotnickém shromáždění.
Cílem je samozřejmě to, aby si státy uvědomily politické, hospodářské, administrativní a finanční důsledky.
Musí také ověřit, zda jsou tyto změny IHR slučitelné například s jejich vnitrostátními ústavami nebo s mezinárodním právem.
Místo toho jsme byli v Ženevě a ráno jsme tam jako právníci uspořádali tiskovou konferenci.
Při souběžné akci jsme ještě nevěděli, že se to šílenství stane večer, že to údajně prošlo.
Jak to vlastně probíhalo?
Na domovské stránce je stále k dispozici videozáznam tohoto hlasování.
Samozřejmě není vidět celá hala, pokud jsem viděl, ale opravdu jen plénum vpředu.
Předseda se ptá: Je tato konečná verze k dispozici všem? Nevidím žádné námitky.
A pak se zeptá: Ano, souhlasí všichni? A pak přijde znovu: Nevidím žádnou námitku. Nevidím žádné námitky.
Je to tedy velmi podivný postup, zvláště když jej určuje procedurální pravidlo 72:
Hlasování musí probíhat zdvižením ruky nebo na požádání i jmenovitě.
To bylo ticho v lese. Takže velmi, velmi pochybný příběh.
Tehdy se tvrdilo, že je to jednomyslné, což nikdo, kdo se nyní dívá na toto video, nemůže ověřit.
Pozitivní zprávou bylo, že 37 zemí se výslovně vyslovilo pro přijetí těchto IHR.
Existuje seznam, který samozřejmě zahrnuje Německo a několik evropských zemí, ale i další, například USA.
Během diskuse se však objevila i velká opozice.
Takže Bělorusko, Írán, Argentina, Kostarika a další země - Slovensko je velmi důležité, jen na ten útok teď myslete.
Námitky byly rovněž přijaty. Odtud tento podivný příběh.
Bylo vůbec dosaženo kvora?
99 států by muselo dát výslovný souhlas zvednutím ruky. Velmi sporné.
Proto rozhodně jen kvůli čl. 55 odst. 2.
Marianne Grimmensteinová to řekla dobře: WHO porušuje svá vlastní pravidla.
Hlasování je v rozporu s mezinárodním právem, a proto neplatné.
A každý stát, který to nepopírá, se vlastně staví do naprosto špatné pozice.
Hlavní obsah.
Kromě mimořádné situace v oblasti veřejného zdraví mezinárodního rozsahu - zkráceně Fake, jak špatné - je tu nyní
tato nová forma eskalace, pandemická mimořádná situace.
Je také podivné, že se má jednat například o vysoké riziko, tedy pouze riziko překročení kapacity zdravotnických systémů
nebo způsobení sociálních a ekonomických rozvratů, v důsledku údajně velmi nebezpečné přeshraniční infekční nemoci.
Z právního hlediska je třeba se také ptát, zda jsou taková kritéria vhodná pro takovou pandemickou mimořádnou situaci,
která má následně ospravedlnit masivní zásahy do základních práv.
Protože to není způsobeno samotnou nemocí, ale je to otázka státních rámcových podmínek.
Takže to je vlastně, to je vlastně špatný důvod pro zásah do základních práv, který pak může generální
ředitel Tedros doporučit na základě této pandemické nouze.
A lze se obávat, že pandemická nouze bude odůvodňovat ještě přísnější zásahy.
Také velmi problematické, tzv. relevantní zdravotní produkty a velmi důležitý nový princip
WHO je tzv. equity, distributivní spravedlnost.
To se týká skutečnosti, že chudší země, rozvojové země v uvozovkách, nyní také těží ze všech těch požehnání takzvaných
vakcín, samozřejmě technologie modRNA, a léků od těch - a to říkám velmi ironicky - farmaceutických
společností, které nepřímo nebo přímo sponzorují WHO.
A tady se nejpozději v tomto okamžiku nabízí otázka: Kdo vlastně ovládá WHO?
Jsou to opravdu stále státy, nebo sponzoři?
Je dobře známo, že WHO je téměř z 85 % závislá na dobrovolných darech, včetně mnoha soukromých
darů přímo či nepřímo od farmaceutického průmyslu.
Jen Nadace Billa Gatese pravděpodobně přímo či nepřímo přispívá 20 % celkového rozpočtu WHO.
Nyní je však boj proti tzv. dezinformacím a dezinformacím výslovně zakotven v MHP.
V této souvislosti bylo uzavřeno přibližně 40 partnerských dohod s velkými technologickými společnostmi z digitálního
sektoru, Googlem, Facebookem a podobně, samozřejmě s Microsoftem v pozadí, jejichž obsah rovněž není zveřejněn.
Na tomto pozadí se přirozeně musíme obávat zhoršení problému cenzury, zejména ve svobodných médiích, ale
především ve velké části seriózní vědecké komunity, která byla z diskurzu vyloučena již v minulosti.
A bez svobodné diskuse se rozhodně nemůžeme přiblížit pravdě, kterou zde naléhavě potřebujeme.
To vše na pozadí přetrvávající absence nezávislého, právně závazného kontrolního orgánu, který by
například pana Tedrose udeřil přes prsty, pokud by vyhlásil falešnou nebo pandemickou nouzi.
Teoreticky musí předem zvážit rizika a přínosy každého jednotlivého opatření, které doporučuje.
Státy s liberální ústavou to musí udělat také.
Ale protože ho nikdo nekontroluje, protože neexistují žádné kontrolní mechanismy, může jednoduše svévolně
nařídit falešnou a pandemickou pohotovost i tato doporučení.
WHO nadále útočí na státní správu jako chobotnice.
Nyní má být zřízen národní orgán IHR a mají být posíleny tzv. základní kapacity na různých správních úrovních, samozřejmě
včetně boje proti tzv. infodemii - tj. v oblasti boje proti údajným dezinformacím, kde si WHO a
členské státy vyhrazují příslušný monopol na pravdu.
Neexistuje žádný nezávislý kontrolní orgán.
Tato doporučení mohou znamenat masivní zásahy do základních práv, které, pokud nebudou přezkoumány z hlediska
poměru rizika a přínosu, povedou k masivnímu porušování základních práv na celém světě.
Financování výzkumu vakcín a léků je nevyhnutelně technicky spojeno s takzvaným výzkumem funkčních přínosů.
Ten je zase spojen s výzkumem biologických zbraní a související bezpečnostní rizika jsou zjevná.
Jinými slovy, existuje ještě větší riziko, že tato nařízení WHO nakonec povedou k nebezpečí, kterému chce WHO údajně zabránit.
Ve skutečnosti má země jako například Německo povinnost vyplývající z mezinárodního práva na úrovni
Světové zdravotnické organizace, když vstoupí v platnost Mezinárodní úmluva o lidských právech.
Německo však teoreticky může říci: Stop, to, co doporučuje například pan Tedros, nebudu na národní úrovni
provádět, protože by to bylo v rozporu se základním zákonem.
To je teoreticky možné a měli by to skutečně udělat.
V praxi jsme svědky toho, že státy přenášejí odpovědnost na WHO.
Německo je stejně jedním z hlavních státních sponzorů WHO.
Německo ochotně provede.
Přinejmenším v minulosti Německo již nedbalo na požadavky základního zákona.
Jinými slovy, na tomto pozadí čelíme nebezpečí zavedení cizího a totalitního globálního zdravotnického režimu a samozřejmě
i nebezpečí dlouhodobého a masivního porušování lidských práv.
Lidská důstojnost je nedotknutelná.
Stát, který zasahuje do fyzické integrity, do elementárních občanských svobod, musí tento zásah vždy odůvodnit.
Vždy musí zvážit rizika a přínosy.
Toto zdůvodnění jsme v Německu a v mnoha zemích světa od roku 2020 neslyšeli.
Neslyšeli jsme žádné důkazy.
Stát zde má povinnost, kterou nesplnil!
Už jen tím, že toto zdůvodnění neposkytuje, se dopouští masového porušování lidských práv. Co se s tím dá dělat?
Samozřejmě je třeba co nejvíce otřást veřejností, a proto jsou zde zastoupena i významná média. Demonstrace, letáky a tak
dále. Ale nejdůležitější je nyní otřást těmi, kteří jsou na odpovědných místech, těmi, kteří mají ještě dobrou vůli.
Je velmi důležité podniknout právní kroky, zkrácené řízení, ústavní stížnosti, což je nesmírně důležité.
Každý jednotlivec může například hovořit se svým poslancem ve volebním obvodu.
A tito lidé se snaží na tento problém upozornit.
Existuje mnoho způsobů, jak se zapojit.
Třeba jen rozhovory s přáteli, známými, sousedy, kde je malá skulinka ve dveřích otevřená.
Musíme, a to opravdu musíme, vynaložit veškeré úsilí. Neexistuje žádné opatření, které by nebylo důležité.
Řekl bych ale, že bychom se měli zaměřit na přesvědčování, vzdělávání, výchovu a vzdělávání politických činitelů.
Osobně vidím u federální vlády jen malou šanci.
Proto se touto peticí snažíme přesvědčit Spolkový sněm, aby vyzval spolkovou vládu k odstoupení od smlouvy.
A samozřejmě, kdyby bylo vše v pořádku, musela by být ústavní stížnost proti těmto zcela nezákonně přijatým IGV
skutečně úspěšná, pokud bychom měli ještě normální poměry.
Doufáme a počítáme s návratem k normálním podmínkám.
A my všichni se budeme snažit přispět svým dílem. Děkuji vám mnohokrát.