Za danas, 17. lipnja 2024., organizacija United for Freedom pozvala je goste na konferenciju
za novinare ovdje u prekrasnoj regiji Taunus.
Danas postoji mnoštvo tema o kojima treba raspravljati.
Između ostalog, dr. Pfeil govori o Međunarodnim zdravstvenim propisima, koji su usvojeni kršenjem međunarodnog prava.
Kao što je dobro poznato, oni su usvojeni prije dva tjedna na Općoj skupštini WHO-a u Ženevi.
Dr Pfeil: Da, o usvajanju IGV-a u suprotnosti s međunarodnim pravom.
To je bio prilično uzbudljiv triler na Svjetskoj zdravstvenoj skupštini, način na koji su ti IGT-ovi navodno usvojeni.
I, naravno, važno je da ukratko izložim najkontroverznije aspekte ovih međunarodnih
zdravstvenih propisa i što možemo poduzeti po tom pitanju.
Samo kratka napomena o WHO-u:
Često se čuje da je to privatna organizacija.
Službeno, WHO je vladina organizacija.
To jest, to je klasično udruživanje država za određenu svrhu.
Ovdje oni službeno tvrde da promiču zdravlje, javno zdravlje.
Takve organizacije potom obično uspostavljaju vlastita tijela.
Ovo je Svjetska zdravstvena skupština.
Predstavnici država članica tamo su upućeni.
Zatim imamo Izvršno vijeće kao izvršno tijelo i, vrlo važno i vrlo moćno, glavnog direktora, koji vodi takozvani Sekretariat.
Izvorni plan bio je usvojiti dva međunarodna ugovora.
Prvo, IGV, koji već postoji u ustavu iz 2005. godine, ali je sada sveobuhvatno revidiran.
A zatim je postojala i ideja o usvajanju novog međunarodnog sporazuma, takozvanog pandemijskog sporazuma.
Usvajanje pandemijskog sporazuma odgođeno je, a postoji velik pritisak da se usvoji najkasnije na idućoj Svrsvjetskoj skupštini
zdravlja, ako je to moguće – to je ono što gospodin Tedros želi.
Ljudi koji bi mogli stajati iza njega nadaju se da će to biti usvojeno ove godine.
Točno, prema vremenskoj crti. Tvrdilo se da je IGV usvojen.
Ako to samo pretpostavimo za sada, onda će automatski stupiti na snagu nakon dvanaest mjeseci.
Osim ako nadležne države izričito ne izjave da se ne žele odjaviti.
To znači da se protive stupanju na snagu u roku od deset mjeseci.
To bi bilo do 31. ožujka.
Usvajanje Međunarodnih zdravstvenih propisa, stavio sam to u navodnike, dogodilo se na vrlo čudan način.
Imamo obvezni postupovni zahtjev članka 55. IGV-a.
Nakon toga konačna verzija, koja će potom biti stavljena na glasanje, mora biti dostupna državama najmanje četiri
mjeseca prije glasanja na Svjetskoj zdravstvenoj skupštini.
Svrha je, naravno, da zemlje budu jasne u pogledu političkih, ekonomskih, administrativnih i financijskih posljedica.
Također moraju provjeriti jesu li ti amandmani na IGV kompatibilni, na primjer, s njihovim
nacionalnim ustavima ili s međunarodnim pravom.
Umjesto toga, radili smo punom parom i, neposredno prije dovršetka, bili smo u Ženevi te smo tamo
ujutro održali konferenciju za novinare kao odvjetnici.
Na paralelnom događaju još nismo znali da će se ovo ludilo dogoditi navečer, da je navodno već bilo odobreno.
Kako je to zapravo prošlo?
Još uvijek postoji videozapis ovog glasanja, koji se i dalje može vidjeti na početnoj stranici.
Naravno, koliko sam mogao vidjeti, ne možeš vidjeti cijelu dvoranu, nego samo plenarno područje sprijeda.
Zatim predsjednik kaže: Ima li svatko ovu konačnu verziju? Ne vidim nikakvih prigovora.
I onda pita: Da li se svi slažu? I opet: Ne vidim nikakvih prigovora.
Dakle, vrlo čudan postupak, osobito jer Pravilo 72 propisuje da:
Glasovanje mora biti javno podizanjem ruke ili, na zahtjev, čak i imenovanjem.
U šumi je vladala tišina. Dakle, vrlo, vrlo upitna priča.
Zatim se tvrdilo da je postojala jednoglasnost, što sada nitko tko gleda ovaj video ne može potvrditi.
Pozitivno je izviješteno da se 37 saveznih država izričito izjasnilo za usvajanje ovih IGV-a.
Postoji popis koji, naravno, uključuje Njemačku i nekoliko drugih europskih zemalja, kao i druge, na primjer SAD.
Ali je u raspravi bilo i mnogo protivljenja.
Dakle, Bjelorusija, Iran, Argentina, Kostarika i druge zemlje – Slovačka je vrlo važna,
samo pomislite na ovaj sadašnji pokušaj atentata.
Žalbe su također bile dopuštene. Otuda ova neobična priča.
Je li uopće dostignuta kvorum (najmanji broj članova potreban za donošenje odluka)?
99 zemalja bi morale izričito pristati podizanjem ruku. Vrlo upitno.
Stoga, isključivo na temelju članka 55., stavka 2.
Marianne Grimmenstein je to tako lijepo rekla: WHO krši svoja vlastita pravila.
Glasanje je suprotno međunarodnom pravu i stoga nevažeće.
Svaka država koja na to ne uloži prigovor zapravo griješi.
Na suštinski sadržaj.
Osim zdravstvene izvanredne situacije međunarodne zabrinutosti – prikladno skraćene na "fake" – sada postoji novi,
ozbiljniji oblik toga, pandemijska izvanredna situacija.
Također je neobično da se, na primjer, pretpostavlja da se radi o visokom riziku, tj. samo o riziku od prekoračenja kapaciteta
zdravstvenih sustava ili izazivanja društvenih i gospodarskih poremećaja zbog navodno
vrlo opasne prekogranične zarazne bolesti.
Iz pravnog kuta treba se potom zapitati: Jesu li takvi kriteriji prikladni za pandemijsku izvanrednu situaciju,
koja u konačnici opravdava masovna kršenja temeljnih prava?
Jer to nije posljedica same bolesti, nego pitanje vladinih okvirnih uvjeta.
Dakle, to je zapravo loš razlog za naknadna kršenja temeljnih prava, koje generalni direktor Tedros potom može
preporučiti na temelju ovog pandemijskog izvanrednog stanja.
I treba se bojati da će se još ozbiljnije intervencije opravdavati na temelju pandemijske izvanredne situacije.
Zatim vrlo problematični, takozvani relevantni zdravstveni proizvodi i vrlo važan novi princip u
WHO-u je takozvano ravnopravnost, raspodijelna pravda.
Ovo se odnosi na činjenicu da siromašnije zemlje, zemlje u razvoju (u debelim navodnicima), sada također imaju koristi od
svih tih blagodati takozvanih cjepiva, naravno mRNA tehnologije i lijekova onih – ovo namjerno kažem s
velikom ironičnošću – farmaceutskih tvrtki koje izravno ili neizravno sufinanciraju SZO.
I u ovom trenutku, najkasnije, čovjek se pita: Tko zapravo kontrolira WHO?
Je li to zaista još uvijek države ili su to sponzori?
Dobro je poznato da Svjetska zdravstvena organizacija (SZO) ovisi o dobrovoljnim donacijama za gotovo 85 posto svojih
sredstava, uključujući velik broj privatnih donacija iz farmaceutske industrije, bilo izravno ili neizravno.
Sama Zaklada Billa Gatesa vjerojatno izravno ili neizravno doprinosi 20 posto ukupnog proračuna WHO-a.
Međutim, borba protiv takozvane dezinformacije i misinformacije sada je izričito utvrđena u IGV-u.
U tom kontekstu sklopljeno je oko 40 partnerskih ugovora s velikim tehnološkim tvrtkama iz digitalne industrije,
Googleom, Facebookom i dr., pri čemu je Microsoft, naravno, u pozadini, a sadržaj tih ugovora također nije otkriven.
U tom kontekstu prirodno se moramo bojati pojačanja problema cenzure, osobito u slobodnim medijima, ali prije
svega u velikom dijelu ugledne znanstvene zajednice koja je već u prošlosti bila isključena iz diskursa.
A bez slobodnog diskursa definitivno ne možemo pristupiti istini koja je ovdje hitno potrebna.
Sve to na pozadini stalnog nedostatka neovisnog, pravno obvezujućeg nadzornog tijela koje bi, na primjer,
tapšalo gospodina Tedrosa po prstima kada proglasi lažnu pandemiju ili pandemijsku izvanrednu situaciju.
U teoriji, on mora unaprijed odvagnuti rizike i koristi svake pojedinačne mjere koju preporučuje.
Ovo se također odnosi na zemlje s liberalnim ustavima.
Međutim, budući da ga nitko ne nadzire i ne postoje mehanizmi provjere i ravnoteže, on može jednostavno nametnuti lažnu
pandemijsku izvanrednu situaciju i ove preporuke proizvoljno.
Poput hobotnice, WHO nastavlja dosezati vladine administracije.
Sada će postojati nacionalna IHR vlast, a takozvane temeljne sposobnosti na različitim upravnim razinama trebaju se ojačati,
uključujući, naravno, borbu protiv takozvanih infodemija – to jest, u području borbe protiv navodnih dezinformacija, gdje WHO i
države članice potom zadržavaju odgovarajući monopol na istinu.
Nedostaje neovisnog nadzornog tijela.
Preporuke bi mogle uključivati masovna kršenja temeljnih prava koja, ako se ne procijene u smislu rizika i koristi, mogu
dovesti do najtežih kršenja temeljnih prava diljem svijeta.
Promocija istraživanja cjepiva i lijekova neizbježno je povezana s onim što je poznato kao istraživanje dobitka funkcije.
Ovo je, zauzvrat, povezano s istraživanjem biološkog oružja i povezano sa značajnim sigurnosnim rizicima.
To znači da postoji još veći rizik da će ova pravila WHO-a na kraju stvoriti upravo one
opasnosti koje WHO tvrdi da želi spriječiti.
Zapravo, zemlja poput Njemačke, na primjer, imat će obvezu prema međunarodnom pravu na razini WHO-a kada IHR stupi na snagu.
Međutim, Njemačka može teoretski reći: Stop, neću provesti ono što gospodin Tedros preporučuje,
na primjer, u svojoj zemlji jer to krši ustav.
To je teoretski moguće i oni bi to zapravo trebali učiniti.
U praksi smo vidjeli da zemlje prebacuju odgovornost na SZO.
Njemačka je ionako jedan od glavnih državnih sponzora SZO-a.
Njemačka će se rado uskladiti.
Barem u prošlosti se Njemačka nije trudila poštovati odredbe Osnovnog zakona.
To znači da se, u tom kontekstu, suočavamo s opasnošću uspostave vanjski kontroliranog i totalitarnog globalnog
zdravstvenog režima te, naravno, u konačnici s opasnošću dugotrajnih i masovnih kršenja ljudskih prava.
Ljudsko dostojanstvo je neotuđivo.
Država koja narušava fizički integritet i temeljne građanske slobode uvijek mora opravdati takvo narušavanje.
On mora uvijek odvagnuti rizike i koristi.
Ovaj argument nismo čuli u Njemačkoj niti u mnogim drugim zemljama diljem svijeta 2020. godine.
Nismo čuli nikakve dokaze.
Država ovdje ima dužnost i nije je ispunila!
Samo time što ne pruži ovo opravdanje, već čini masovna kršenja ljudskih prava. Što se može učiniti po tom pitanju?
Naravno, moramo ići što je moguće dalje, zbog čega su ovdje zastupljeni i važni mediji kako bi potaknuli javno mnijenje.
Demonstracije, letci i slično. Ali prije svega, sada je riječ o poticanju onih na odgovornim
položajima, onih koji su još uvijek dobre volje.
Vrlo je važno poduzeti pravne radnje, hitni postupci, ustavne pritužbe, iznimno važno.
Na primjer, svaka se osoba može razgovarati sa svojim zastupnikom u svom izbornom okrugu.
A ti ljudi pokušavaju skrenuti pozornost na problem.
Ovdje ima mnogo prilika za uključivanje.
Čak i samo ćaskati s prijateljima, poznanicima, susjedima, s vratima malo otvorenim.
Stvarno moramo i stvarno možemo dati sve od sebe ovdje. Ne postoji mjera koja nije važna.
Ali bih rekao da bi se fokus zapravo trebao usmjeriti na uvjeravanje, obrazovanje,
obrazovanje, obrazovanje političkih donositelja odluka.
Osobno vidim malo šanse da se ovo dogodi s saveznom vladom.
Zato pokušavamo ovom peticijom uvjeriti Bundestag da pozove saveznu vladu da se povuče i to učini odlučno.
I, naravno, da je sve bilo pošteno, ustavna tužba protiv ovih potpuno nezakonito usvojenih IGV-a zapravo bi
morala biti uspješna da smo još uvijek imali normalne uvjete.
I nadamo se i vjerujemo da ćemo se vratiti u normalne uvjete.
I svi ćemo se potruditi dati svoj doprinos da to postignemo. Hvala vam puno.