Šodien, 2024. gada 17. jūnijā, organizācija "Vienoti par brīvību" ir uzaicinājusi mūs uz
preses konferenci šeit, skaistajā Taunusa reģionā.
Šodien ir daudz apspriežamu tēmu.
Dr. Pfeils cita starpā runā par starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem, kas
pieņemti, pārkāpjot starptautiskās tiesības.
Kā jūs zināt, tie tika pieņemti pirms divām nedēļām PVO Ģenerālajā asamblejā Ženēvā.
Dr. Pfeils: Jā, uz IHR pieņemšanu, pārkāpjot starptautiskās tiesības.
Tāpēc Pasaules Veselības asamblejā tas, kā šīs IHR it kā tika pieņemtas, bija diezgan aizraujošs notikums.
Un, protams, ir svarīgi, lai es īsi izklāstītu šo starptautisko veselības aizsardzības noteikumu
vispretrunīgākos aspektus un to, ko mēs varam darīt.
Ļoti īsi par PVO:
Jūs bieži dzirdat, ka tā ir privāta organizācija.
Formāli PVO ir valdības organizācija.
Citiem vārdiem sakot, tā ir klasiska valstu apvienošanās konkrētam mērķim.
Šeit viņi oficiāli apgalvo, ka vēlas veicināt veselību, sabiedrības veselību.
Parasti šādām organizācijām ir arī savas struktūras.
Šeit ir Pasaules Veselības asambleja.
Tajā ir norīkoti dalībvalstu pārstāvji.
Tad mums ir valde kā izpildinstitūcija, un tad, kas ir ļoti svarīgi un ļoti visvarens,
ģenerāldirektors, kurš vada tā saukto sekretariātu.
Sākotnējais plāns bija pieņemt divus starptautiskus līgumus.
Viena no tām ir IHR, kas jau pastāv 2005. gada konstitūcijā, bet tagad ir visaptveroši pārskatīta.
Un tad faktiski bija arī plāni pieņemt jaunu starptautisku līgumu, tā saukto pandēmijas līgumu.
Pandēmijas līguma pieņemšana ir atlikta, šeit tiek izdarīts liels spiediens, ja iespējams, vēlākais, nākamā
gada Pasaules Veselības asamblejā - to vēlas Tedros kungs.
Cilvēki, kas, iespējams, stāv aiz tā, cer, ka tas, iespējams, tiks pieņemts šogad.
Tāpat, par laika grafiku. Tika apgalvots, ka IHR ir pieņemts.
Ja jūs to vienkārši pieņemat, tad tie automātiski stāsies spēkā pēc 12 mēnešiem.
Ja vien attiecīgās valstis nav skaidri deklarējušas tā saukto atteikumu.
Citiem vārdiem sakot, viņi iebilst pret šīs regulas stāšanos spēkā desmit mēnešu laikā.
Līdz 31. martam.
Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu pieņemšana, es to izsaku pēdiņās, ir notikusi ļoti dīvainā veidā.
No vienas puses, mums ir obligātā procesuālā prasība, kas noteikta IHR 55. pantā.
Saskaņā ar to galīgajai versijai, par kuru pēc tam tiks balsots, jābūt faktiski pieejamai valstīm vismaz
četrus mēnešus pirms balsojuma Pasaules Veselības asamblejā.
Mērķis, protams, ir panākt, lai valstis apzinātos politiskās, ekonomiskās, administratīvās un finansiālās sekas.
Tām ir arī jāpārbauda, vai šie IHR grozījumi ir saderīgi, piemēram, ar valsts konstitūciju vai starptautiskajām tiesībām.
Tā vietā mēs bijām Ženēvā un no rīta tur kā juristi rīkojām preses konferenci.
Paralēli notiekošajā pasākumā mēs vēl nezinājām, ka šis trakums notiks vakarā, ka tas it kā tika nodots.
Kā tas patiesībā notika?
Šī balsojuma videoieraksts joprojām ir redzams mājaslapā.
Protams, cik esmu redzējis, nevar redzēt visu zāli, bet tiešām tikai plenumu priekšpusē.
Tad priekšsēdētājs jautā: Vai šī galīgā versija ir pieejama visiem? Es neredzu iebildumus.
Un tad viņš jautā: jā, vai visi piekrīt? Un tad atkal nāk: es neredzu iebildumus. Es neredzu iebildumus.
Tātad tā ir ļoti dīvaina procedūra, jo īpaši tāpēc, ka to nosaka 72. procesuālais noteikums:
Balsošanai jānotiek, paceļot roku vai pat pēc saraksta, ja tas tiek pieprasīts.
Tas bija klusums mežā. Tātad ļoti, ļoti apšaubāms stāsts.
Tad tas tika apgalvots, vienprātība, ka neviens, skatoties šo video, tagad nevar pārbaudīt.
Tika pozitīvi ziņots, ka 37 valstis ir skaidri izteikušās par labu šīs IHR pieņemšanai.
Ir saraksts, kurā, protams, iekļauta Vācija un vairākas Eiropas valstis, kā arī citas valstis, piemēram, ASV.
Taču diskusiju laikā izskanēja arī liela pretestība.
Tātad Baltkrievija, Irāna, Argentīna, Kostarika un citas valstis - Slovākija ir ļoti svarīga, tikai padomājiet par šo uzbrukumu.
Tika pieņemti arī iebildumi. Tāpēc šis dīvainais stāsts.
Vai kvorums vispār tika sasniegts?
99 valstīm būtu bijis jādod nepārprotama piekrišana, paceļot roku. Ļoti apšaubāmi.
Tāpēc noteikti tikai 55. panta 2. punkta dēļ.
Marianna Grimmenšteina (Marianne Grimmenstein) to pateica ļoti labi: PVO pārkāpj savus noteikumus.
Balsošana ir pretrunā ar starptautiskajām tiesībām un tāpēc nav spēkā.
Un ikviena valsts, kas to neapstrīd, faktiski nostāda sevi pilnīgi nepareizā situācijā.
Galvenais saturs.
Papildus starptautiska mēroga ārkārtas situācijai sabiedrības veselības aizsardzības jomā - saīsināti saukta
par Fake, cik nepareizi - tagad ir arī jauna eskalācijas forma - pandēmijas ārkārtas situācija.
Dīvaini ir arī tas, ka, piemēram, tiek apgalvots, ka runa ir par augstu risku, t.i., tikai par risku pārsniegt veselības aprūpes
sistēmu kapacitāti vai izraisīt sociālus un ekonomiskus traucējumus, ko rada kāda it kā
ļoti bīstama pārrobežu infekcijas slimība.
No juridiskā viedokļa raugoties, ir jājautā, vai šādi kritēriji ir piemēroti šādai pandēmijas ārkārtas situācijai,
kas tad attaisnotu masveida iejaukšanos pamattiesībās.
Jo tas nav saistīts ar pašu slimību, bet ir jautājums par valsts pamatnosacījumiem.
Tātad tas patiesībā ir slikts iemesls iejaukšanās pamattiesībās, ko ģenerāldirektors Tedross var
ieteikt, pamatojoties uz pandēmijas ārkārtas situāciju.
Un jābaidās, ka pandēmijas ārkārtas situācija attaisnos vēl stingrāku iejaukšanos.
Tad ļoti problemātiski ir tā sauktie attiecīgie veselības produkti, un ļoti svarīgs jauns PVO
princips ir tā sauktais taisnīgums, sadales taisnīgums.
Tas attiecas uz to, ka nabadzīgākās valstis, jaunattīstības valstis pēdiņās, tagad arī gūst labumu no visām šīm tā sauktajām
vakcīnām, modRNA tehnoloģijām un medikamentiem, ko nodrošina tie - un es to saku ļoti ironiski -
farmācijas uzņēmumi, kuri netieši vai tieši sponsorē PVO.
Un te, vēlākais, rodas jautājums: kas patiesībā kontrolē PVO?
Vai tā joprojām ir valsts vai sponsori?
Ir labi zināms, ka gandrīz 85 % no PVO finansējuma veido brīvprātīgi ziedojumi, tostarp daudzi privātie
ziedojumi, ko tieši vai netieši sniedz farmācijas nozare.
Bila Geitsa fonds vien, iespējams, tieši vai netieši nodrošina 20 % no PVO kopējā budžeta.
Tomēr tagad cīņa pret tā saukto dezinformāciju un dezinformāciju ir skaidri nostiprināta IHR.
Šajā kontekstā tika noslēgti aptuveni 40 partnerības līgumi ar lieliem digitālās nozares tehnoloģiju
uzņēmumiem, Google, Facebook u.c., protams, ar Microsoft fonā, kuru saturs arī netiek izpausts.
Sakarā ar to mums, protams, ir jābaidās no cenzūras problēmas saasināšanās, īpaši brīvajos plašsaziņas līdzekļos,
bet galvenokārt - lielā daļā nopietno zinātnieku aprindu, kas jau iepriekš tika izslēgtas no diskursa.
Un bez brīvas diskusijas mēs noteikti nevaram tuvoties patiesībai, kas šeit ir steidzami nepieciešama.
Vis tas viss notiek, ņemot vērā to, ka joprojām nav neatkarīgas, juridiski saistošas uzraudzības iestādes, kas,
piemēram, Tedrosa kungam varētu uzspiest uz kājām, ja viņš izsludinātu viltus vai pandēmijas ārkārtas situāciju.
Teorētiski viņam ir iepriekš jāizvērtē katra atsevišķā ieteicamā pasākuma riski un ieguvumi.
Valstīm ar liberālu konstitūciju tas arī ir jādara.
Bet, tā kā viņu neviens nekontrolē, jo nav nekādu kontroles un līdzsvara mehānismu, viņš var vienkārši patvaļīgi noteikt
viltus un pandēmijas ārkārtas situāciju, kā arī šos ieteikumus.
PVO turpina uzbrukt valsts pārvaldes iestādēm kā astoņkājis.
Tagad ir jāizveido valsts IHR iestāde un jāstiprina tā sauktās pamatspējas dažādos administratīvos līmeņos, tostarp, protams,
cīņa pret tā saukto infodemiku, t.i., cīņa pret iespējamo dezinformāciju, kur PVO un
dalībvalstis patur attiecīgu monopolu uz patiesību.
Nav neatkarīgas uzraudzības iestādes.
Ieteikumi var būt saistīti ar masveida pamattiesību aizskārumu, kas, ja netiks rūpīgi izvērtēts to riska un ieguvumu attiecība,
var izraisīt masveida pamattiesību pārkāpumus visā pasaulē.
Vakcīnu un medikamentu pētījumu finansēšana ir neizbēgami tehniski saistīta ar tā saukto funkcionālo ieguvumu pētniecību.
Tas savukārt ir saistīts ar bioloģisko ieroču pētniecību, un ar to saistītie drošības riski ir acīmredzami.
Citiem vārdiem sakot, pastāv vēl lielāks risks, ka šie PVO noteikumi galu galā radīs
briesmas, kuras PVO apgalvo, ka vēlas novērst.
Faktiski tādai valstij kā, piemēram, Vācijai, kad stājas spēkā IHR, saskaņā ar
starptautiskajām tiesībām PVO līmenī ir saistības.
Tomēr Vācija teorētiski var teikt: "Stop, es neīstenosim to, ko, piemēram, Tedrosa kungs iesaka
valsts līmenī, jo tas būtu pretrunā ar Pamatlikumu".
Teorētiski tas ir iespējams, un viņiem tas būtu jādara.
Praksē mēs esam novērojuši, ka valstis pārliek atbildību uz PVO.
Vācija jebkurā gadījumā ir viena no galvenajām PVO sponsorēm.
Vācija labprāt izpildīs.
Vismaz pagātnē Vācija vairs nav pievērsusi uzmanību Pamatlikuma prasībām.
Citiem vārdiem sakot, šajā kontekstā mēs saskaramies ar draudiem izveidot ārvalstu kontrolētu un totalitāru
globālu veselības aprūpes režīmu un, protams, ar ilgtermiņa un masveida cilvēktiesību pārkāpumiem.
Cilvēka cieņa ir neaizskarama.
Valstij, kas iejaucas fiziskajā neaizskaramībā, elementārās pilsoniskajās brīvībās, šī iejaukšanās vienmēr ir jāpamato.
Viņam vienmēr jāizvērtē riski un ieguvumi.
Šādu attaisnojumu Vācijā un daudzās pasaules valstīs mēs neesam dzirdējuši kopš 2020. gada.
Mēs neesam dzirdējuši nekādus pierādījumus.
Valstij šeit ir pienākums, un tā to nav izpildījusi!
Nepiedāvājot šādu pamatojumu, tā jau tagad masveidā pārkāpj cilvēktiesības. Ko pret to var darīt?
Protams, mums ir pēc iespējas vairāk jāiedvesmo sabiedrība, tāpēc šeit ir pārstāvēti arī nozīmīgi mediji. Demonstrācijas, skrejlapas
un tā tālāk. Bet vissvarīgākais tagad ir satricināt tos, kas ieņem atbildīgus amatus, tos, kas joprojām ir labas gribas.
Ir ļoti svarīgi veikt tiesvedību, saīsināto tiesvedību, konstitucionālās sūdzības, kas ir ārkārtīgi svarīgi.
Piemēram, katrs cilvēks var runāt ar sava vēlēšanu apgabala deputātu.
Un šie cilvēki cenšas pievērst uzmanību šim jautājumam.
Šeit ir daudz veidu, kā iesaistīties.
Pat tikai sarunājoties ar draugiem, paziņām, kaimiņiem, kur ir atvērta kaut neliela sprauga durvīs.
Mums ir jāizmanto visas iespējas. Nav pasākumu, kas nebūtu svarīgi.
Taču es teiktu, ka uzmanības centrā vajadzētu būt politisko lēmumu pieņēmēju pārliecināšanai,
izglītošanai, izglītošanai, izglītošanai, izglītošanai.
Es personīgi neredzu lielas izredzes ar federālo valdību.
Tāpēc mēs ar šo lūgumrakstu cenšamies pārliecināt Bundestāgu aicināt federālo valdību atteikties no šīs iniciatīvas.
Un, protams, ja viss būtu kārtībā, konstitucionālajai sūdzībai par šiem pilnīgi prettiesiski pieņemtajiem IGV
faktiski būtu jābūt sekmīgai, ja joprojām būtu normāli apstākļi.
Un mēs ceram un ceram, ka atkal būs normāli apstākļi.
Un mēs visi centīsimies sniegt savu ieguldījumu. Liels paldies.