Danes, 17. junija 2024, nas je organizacija Združeni za svobodo povabila na tiskovno konferenco v čudoviti regiji Taunus.
Danes bomo razpravljali o številnih temah.
Dr. Pfeil med drugim govori o mednarodnih zdravstvenih predpisih, ki so bili sprejeti v nasprotju z mednarodnim pravom.
Kot veste, so bile te določbe sprejete pred dobrima dvema tednoma na generalni skupščini SZO v Ženevi.
Dr. Pfeil: Da, na sprejetje Mednarodne konvencije o človekovih pravicah v nasprotju z mednarodnim pravom.
Na Svetovni zdravstveni skupščini je bilo torej precej zanimivo, kako naj bi bile te mednarodne zdravstvene konvencije sprejete.
In seveda je pomembno, da na kratko predstavim najbolj sporne vidike teh mednarodnih
zdravstvenih predpisov in kaj lahko storimo.
Zelo na kratko o WHO:
Pogosto slišite, da gre za zasebno organizacijo.
WHO je formalno vladna organizacija.
Z drugimi besedami, gre za klasično združevanje držav z določenim namenom.
Tu uradno trdijo, da želijo spodbujati zdravje, javno zdravje.
Takšne organizacije imajo praviloma tudi svoje organe.
Tu je Svetovna zdravstvena skupščina.
Tja so napoteni predstavniki držav članic.
Potem imamo izvršni odbor kot izvršilni organ in nato, kar je zelo pomembno in vsemogočno, generalnega
direktorja, ki je na čelu tako imenovanega sekretariata.
Prvotni načrt je bil sprejeti dve mednarodni pogodbi.
Ena od njih je mednarodna konvencija o človekovih pravicah, ki že obstaja v ustavi iz leta
2005, vendar je bila zdaj temeljito spremenjena.
Poleg tega so načrtovali tudi sprejetje nove mednarodne pogodbe, tako imenovane pogodbe o pandemiji.
Sprejetje pogodbe o pandemiji je bilo preloženo, tu se izvaja velik pritisk, po možnosti najpozneje na Svetovni
zdravstveni skupščini prihodnje leto - to želi gospod Tedros.
Ljudje, ki morda stojijo za njim, upajo, da bo morda sprejet še letos.
Točno tako, glede časovnega okvira. Trdilo se je, da je bil IHR sprejet.
Če to samo predvidevate, potem bodo po dvanajstih mesecih samodejno začeli veljati.
Razen če zadevne države izrecno izjavijo tako imenovani opt-out.
Z drugimi besedami, v desetih mesecih nasprotujejo začetku veljavnosti.
To bo trajalo do 31. marca.
Sprejetje Mednarodnih zdravstvenih predpisov, v narekovajih, se je zgodilo na zelo nenavaden način.
Na eni strani imamo obvezno postopkovno zahtevo iz 55. člena IHR.
V skladu s tem mora biti končna različica, o kateri se bo nato glasovalo, dejansko na voljo državam vsaj štiri
mesece pred glasovanjem v Svetovni zdravstveni skupščini.
Namen je seveda, da se države zavedajo političnih, gospodarskih, upravnih in finančnih posledic.
Preveriti morajo tudi, ali so te spremembe IHR združljive, na primer z njihovimi nacionalnimi ustavami ali mednarodnim pravom.
Namesto tega smo bili v Ženevi, kjer smo imeli zjutraj kot odvetniki tiskovno konferenco.
Ob vzporednem dogodku še nismo vedeli, da se bo ta norost zgodila zvečer, da naj bi bila sprejeta.
Kako je dejansko potekalo?
Še vedno je na voljo videoposnetek tega glasovanja, ki je še vedno viden na domači strani.
Seveda ne morete videti celotne dvorane, kolikor sem videl, ampak res samo plenum na sprednji strani.
Predsednik nato vpraša: Ali je ta končna različica na voljo vsem? Ne vidim nobenih pripomb.
In nato vpraša: da, ali se vsi strinjate? In potem spet pride: ne vidim nobenega ugovora. Ne vidim ugovora.
Torej gre za zelo nenavaden postopek, še posebej, ker ga določa postopkovno pravilo 72:
Glasovati je treba z dvigom rok ali poimensko, če se to zahteva.
To je bila tišina v gozdu. Torej zelo, zelo dvomljiva zgodba.
Nato so trdili, da je bila soglasna, česar nihče, ki si zdaj ogleduje ta videoposnetek, ne more potrditi.
Pozitivno je bilo sporočeno, da se je 37 držav izrecno izreklo za sprejetje tega mednarodnega pravnega reda.
Obstaja seznam, na katerem so seveda Nemčija in več evropskih držav, pa tudi druge, kot so ZDA.
Vendar je bilo med razpravo tudi veliko nasprotovanja.
Torej Belorusija, Iran, Argentina, Kostarika in druge države - Slovaška je zelo pomembna, samo pomislite na ta napad.
Dovoljeni so bili tudi ugovori. Od tod ta nenavadna zgodba.
Ali je bil kvorum sploh dosežen?
99 držav bi moralo dati izrecno soglasje z dvigom rok. Zelo vprašljivo.
Zato vsekakor samo zaradi drugega odstavka 55. člena.
Marianne Grimmenstein je lepo povedala: Svetovna zdravstvena organizacija krši svoja pravila.
Glasovanje je v nasprotju z mednarodnim pravom in zato neveljavno.
In vsaka država, ki temu ne nasprotuje, se pravzaprav postavlja povsem narobe.
Glavna vsebina.
Poleg izrednih razmer na področju javnega zdravja mednarodnega obsega - skrajšano Fake, kako narobe - je zdaj tu
še nova oblika stopnjevanja, pandemične izredne razmere.
Nenavadno je tudi, da naj bi šlo na primer za veliko tveganje, tj. le za tveganje, da bo zaradi domnevno zelo nevarne
čezmejne nalezljive bolezni presežena zmogljivost zdravstvenih sistemov ali da bo povzročila socialne in gospodarske motnje.
S pravnega vidika se je treba vprašati, ali so takšna merila primerna za tako pandemično izredne razmere, ki
naj bi nato upravičile množične posege v temeljne pravice.
Ker to ni posledica same bolezni, temveč gre za stanje okvirnih pogojev.
Tudi to je dejansko slab razlog za poseganje v temeljne pravice, ki ga lahko generalni direktor Tedros
priporoči na podlagi izrednih razmer zaradi pandemije.
Bati se je, da bodo zaradi izrednih razmer v zvezi s pandemijo upravičeni še strožji posegi.
Tudi zelo problematični, tako imenovani ustrezni zdravstveni proizvodi in zelo pomembno novo načelo SZO
je tako imenovana enakost, distributivna pravičnost.
To se nanaša na dejstvo, da imajo revnejše države, države v razvoju v narekovajih, zdaj tudi koristi od vseh teh blagoslovov
tako imenovanih cepiv, seveda tehnologije modrine in zdravil tistih - in to pravim zelo ironično - farmacevtskih
podjetij, ki posredno ali neposredno sponzorirajo WHO.
In tu se najkasneje na tej točki pojavi vprašanje: kdo pravzaprav nadzoruje WHO?
Ali so to res še vedno države ali sponzorji?
Znano je, da je Svetovna zdravstvena organizacija skoraj 85 odstotkov svojih sredstev odvisna od prostovoljnih
donacij, vključno s številnimi zasebnimi donacijami, ki jih neposredno ali posredno prispeva farmacevtska industrija.
Samo Fundacija Billa Gatesa verjetno neposredno ali posredno prispeva 20 odstotkov celotnega proračuna SZO.
Zdaj pa je boj proti tako imenovanim dezinformacijam in dezinformacijam izrecno
zapisan v mednarodnih pravilih človekovih pravic.
V zvezi s tem je bilo sklenjenih približno 40 sporazumov o partnerstvu z velikimi tehnološkimi podjetji iz
digitalnega sektorja, Googlom, Facebookom in podobnimi, seveda z Microsoftom v ozadju, katerih vsebina prav tako ni razkrita.
V teh okoliščinah se moramo seveda bati zaostrovanja problema cenzure, zlasti v svobodnih medijih, predvsem pa
v velikem delu resne znanstvene skupnosti, ki je bila že v preteklosti izključena iz diskurza.
Brez svobodne razprave pa se vsekakor ne moremo približati resnici, ki jo tukaj nujno potrebujemo.
Vse to ob dejstvu, da še vedno ni neodvisnega, pravno zavezujočega nadzornega organa, ki bi na primer Tedrosa udaril po
golenicah, če bi razglasil lažne ali pandemične izredne razmere.
Teoretično mora predhodno pretehtati tveganja in koristi vsakega posameznega ukrepa, ki ga priporoča.
To morajo storiti tudi države z liberalno ustavo.
Ker pa ga nihče ne nadzoruje, ker ni nadzora in ravnovesja, lahko samovoljno predpiše lažno in
pandemično izredne razmere ter ta priporočila.
Svetovna zdravstvena organizacija še naprej napada državne uprave kot hobotnica.
Zdaj naj bi bil ustanovljen nacionalni organ za mednarodne pravice na področju človekovih pravic, okrepljene pa naj bi bile
tudi tako imenovane temeljne zmogljivosti na različnih upravnih ravneh, seveda vključno z bojem proti tako imenovani infodemiki,
tj. na področju boja proti domnevnim dezinformacijam, kjer si WHO in države članice pridržujejo ustrezen monopol nad resnico.
Ni neodvisnega nadzornega organa.
Priporočila lahko vključujejo obsežne posege v temeljne pravice, ki lahko, če se ne preveri razmerje med tveganjem in koristjo,
vodijo v obsežne kršitve temeljnih pravic po vsem svetu.
Financiranje raziskav cepiv in zdravil je neizogibno tehnično povezano s tako imenovanimi raziskavami o povečanju delovanja.
To pa je povezano z raziskavami biološkega orožja in s tem povezana varnostna tveganja so očitna.
Z drugimi besedami, obstaja še večje tveganje, da bodo ti predpisi SZO na koncu povzročili
nevarnosti, za katere SZO trdi, da jih želi preprečiti.
Dejansko ima država, kot je na primer Nemčija, ob začetku veljavnosti mednarodnega kodeksa o varstvu človekovih
pravic in temeljnih svoboščin obveznost po mednarodnem pravu na ravni Svetovne zdravstvene organizacije.
Vendar pa lahko Nemčija teoretično reče: "Nehajte, ne bom izvajala tega, kar na primer priporoča gospod Tedros,
na nacionalni ravni, ker bi s tem kršila temeljni zakon.
Teoretično je to mogoče in to bi morali dejansko storiti.
V praksi se je pokazalo, da države prenašajo odgovornost na Svetovno zdravstveno organizacijo.
Nemčija je vseeno ena glavnih držav sponzoric SZO.
Nemčija bo prostovoljno izvedla.
Vsaj v preteklosti Nemčija ni več upoštevala zahtev iz temeljnega zakona.
Z drugimi besedami, v tem kontekstu se soočamo z nevarnostjo vzpostavitve totalitarnega globalnega zdravstvenega
režima pod tujim nadzorom in seveda z nevarnostjo dolgoročnih in množičnih kršitev človekovih pravic.
Človeško dostojanstvo je nedotakljivo.
Država, ki posega v telesno nedotakljivost, v osnovne državljanske svoboščine, mora ta poseg vedno upravičiti.
Vedno mora pretehtati tveganja in koristi.
V Nemčiji in številnih državah po svetu te utemeljitve nismo slišali od leta 2020.
Nismo slišali nobenih dokazov.
Država ima tu dolžnost, ki je ni izpolnila!
Že samo zaradi tega, ker ne zagotavlja te utemeljitve, množično krši človekove pravice. Kaj lahko storimo v zvezi s tem?
Seveda moramo javnost čim bolj vznemiriti, zato so tu zastopani tudi pomembni mediji. Demonstracije, letaki in tako
naprej. Toda zdaj je najpomembneje, da pretresemo tiste na odgovornih položajih, tiste, ki so še vedno dobre volje.
Zelo pomembno je, da se sprejmejo pravni ukrepi, skrajšani postopki, ustavne pritožbe, kar je izjemno pomembno.
Vsak posameznik se lahko na primer pogovori s poslancem v svojem volilnem okrožju.
Ti ljudje poskušajo opozoriti na to vprašanje.
Tu lahko sodelujete na več načinov.
Tudi samo pogovor s prijatelji, znanci, sosedi, kjer je majhna razpoka na vratih odprta.
Pri tem moramo in res moramo narediti vse, kar je v naši moči. Ni ukrepa, ki ne bi bil pomemben.
Vendar bi rekel, da bi se morali osredotočiti na prepričevanje, izobraževanje, izobraževanje,
izobraževanje, izobraževanje političnih odločevalcev.
Osebno pri zvezni vladi ne vidim veliko možnosti.
Zato želimo s to peticijo prepričati Bundestag, naj pozove zvezno vlado, naj se odjavi.
In seveda, če bi bilo vse v redu, bi morala biti ustavna pritožba zoper te povsem nezakonito sprejete IGV
dejansko uspešna, če bi še vedno imeli normalne pogoje.
Upamo in računamo, da se bodo razmere normalizirale.
Vsi bomo poskušali prispevati svoj delež. Najlepša hvala.