Районът Синдзян в северозападен Китай е под строго цифрово наблюдение.
В миналото регионът се е наричал Туркестан.
Живеещата там етническа група уйгури са мюсюлмани, говорят тюркски език и пишат на арабски.
През XVIII в. страната им е победена и включена в състава на Китайската империя.
Те нямат нищо общо с ханските китайци, които са истинското население на Китай.
Международното право на ООН за свободно самоуправление не се прилага за уйгурите.
Защото територията им е изключително богата на природни ресурси.
Китайският комунистически режим не иска да се справи без това.
Вместо това тя превърна този регион в огромен затвор под открито небе, в който уйгурите са не само напълно
лишени от права и тормозени, но и систематично унищожавани.
С помощта на лагери за превъзпитание, разрушаване на исторически и религиозни сгради, както и
на 100 000 принудителни стерилизации и аборти.
Основателят на WEF Клаус Шваб възхвалява китайския режим като образцов и достоен за подражание от целия свят.
По този начин Шваб разкрива за какво мечтаят супербогатите дърпачи на конци.
Но кога в миналото една система, основана на потисничество, е успявала да оцелее в дългосрочен план?