Regiunea Xinjiang din nord-vestul Chinei se află sub supraveghere digitală strictă.
Regiunea se numea Turkestan.
Grupul etnic uigur care trăiește acolo este musulman, vorbește o limbă turcică și scrie arabă.
În secolul al XVIII-lea, țara lor a fost dominată și încorporată în imperiul chinez.
Ei nu au nimic în comun cu chinezii Han, populația actuală a Chinei.
Dreptul internațional al ONU privind libera autoguvernare nu se aplică uigurilor.
Pentru că teritoriul lor este extrem de bogat în resurse naturale.
Regimul comunist chinez nu vrea să se lipsească de acest lucru.
În schimb, a transformat această regiune într-o imensă închisoare în aer liber, în care uigurii sunt nu numai complet
privați de drepturi și hărțuiți, ci și decimați sistematic.
Cu ajutorul lagărelor de reeducare, distrugerea clădirilor istorice și religioase, precum
și 100 000 de sterilizări și avorturi forțate.
Fondatorul WEF, Klaus Schwab, laudă regimul chinez ca fiind exemplar și demn de urmat pentru întreaga lume.
Schwab dezvăluie astfel la ce visează super-bogații care trag de sfori.
Dar când, în trecut, un sistem bazat pe opresiune a reușit vreodată să supraviețuiască pe termen lung?