В училищните учебници можете да прочетете как първо едрата шарка, а след това една след друга болестите са
били победени чрез безопасни и ефективни ваксинации.
Но дали това наистина е така?
Университетският преподавател д-р Герд Ройтер, рентгенолог и историк на медицината, хвърля светлина върху този въпрос.
Д-р Ройтер отдавна е известен с критиките си към доминираната от фармацевтичната индустрия медицина, които
изразява в бестселъра на Spiegel "Der betrogene Patient".
В лекцията си д-р Герд Ройтер използва примера с ваксинацията срещу дребна шарка и медико-исторически
източници, за да покаже последиците от задължителната ваксинация срещу дребна шарка за населението.
Според д-р Ройтер дребната шарка е безвредно заболяване, но ваксинацията срещу нея е довела до десетки хиляди смъртни случаи.
С ваксинацията настъпва смъртта на едрата шарка, така да се каже.
Според д-р Ройтер 300-годишната история на ваксинирането може да се оприличи на едно-единствено престъпление срещу здравето.
Чуйте сами какво казва д-р Ройтер за ваксинациите и по-специално за ваксинацията срещу дребна шарка.
Лекцията се проведе в рамките на симпозиума на МРГФД на тема "Разрешение за ваксинация, препоръка за ваксинация,
задължителна ваксинация - достатъчни ли са данните?".
Д-р Роналд Вайкъл: Насладете се, моля, насладете се. Моля, присъединете се към мен сега за това, което със сигурност ще бъде
една изключително забавна презентация на нашия уважаван колега д-р Герд Ройтер, озаглавена "Ваксинациите - история на успеха?"
Д-р Герд Ройтер: Да, скъпи Рене, благодаря ви много, скъпи гости.
Ваксинациите "Ковид-19", които не са били ваксинации, не са първото престъпление срещу здравето в медицината.
Всъщност 300-годишната история на ваксинациите е едно престъпление срещу здравето, но поради
ограниченията във времето ще говоря само за една ваксинация.
Това обаче са 200 години история на ваксинацията, а именно първите 200 години са били
посветени на ваксинацията срещу дребна шарка.
И тази ваксинация срещу дребна шарка вече е била извършена по абсолютно същия начин, както Covid-19.
Ставаше дума за принуда, за наказания, за много пари, в някои случаи дори повече, отколкото днес.
И става дума за нещо, за което няма доказателства.
А щетите са прикрити.
Някой може да каже: можете ли да сравнявате едрата шарка и Ковида?
Ковид, това беше просто грип.
Но едрата шарка е била ужасна болест.
Донесох ви тази картина, която ще виждате отново и отново.
Интересно е, че в интернет и в книгите винаги се виждат едни и същи снимки на едра шарка.
В епохата на фотографията и филмовото изкуство не е имало толкова много болни от дребна шарка, че да можете да откривате нови.
Но още през XIX в. един карикатурист се осмелява да покаже, че дребната шарка всъщност не е
толкова страшна болест и не е по-лоша от Ковида.
Но те просто изглеждат зле.
Така че той си е позволил тук, като един вид маркетингов шедьовър за медицинските специалисти, които са
впрегнали вола и магарето тук, и като един вид стимул за
Ваксиниране на нимфа, покрита с дребна шарка, за да сплаши хората.
И можете да видите какво правят децата вдясно.
Децата бягат.
Но вие се нуждаете от този сценарий на страха като труповете, които биха лежали на всеки ъгъл на улицата с Ковид.
Ето как е показана тази нимфа с чорапи тук.
А страхът винаги е бил в центъра на бизнеса.
Но това не е оправдано и за едрата шарка.
Защо? Известно е, че дребната шарка съществува от поне хиляда години, а вероятно и от много хиляди години.
са били налице и на Запад, но като безобидна детска болест, за която дори не се говори.
А ето и някои статистически данни от Англия.
И ето, че всичко започва в 1630 часа.
Там е документиран първият случай при възрастен човек, който вероятно отговаря на дребна шарка.
Дотогава има най-много съмнителни куриози, че възрастен човек би се заразил с дребна шарка.
Това започва едва през втората половина на XVII век.
А бедствието с едрата шарка е било през XVIII век, когато вече е имало ваксинации.
Защото преди, ако погледнете отново тук, в Лондон не е имало стотина смъртни случая годишно от едра шарка.
Много от тях са живели при много лоши социални условия.
И едва през XVIII век има стотици хиляди смъртни случаи на дребна шарка.
И нека просто помислим за Ковид.
Хората не умират през 2020 г., а едва след началото на ваксинацията.
И тук може би е първата подсказка.
Възможно ли е това да е свързано с други социални събития?
Да, едрата шарка се превръща в бедствие за Европа едва когато след Тридесетгодишната война настъпва Контрареформацията.
В много книги все още се пише и усърдно се преписва отново и отново, че ваксинирането на болни от едра
шарка с гной има стара традиция в народната медицина.
Китайците, индийците и африканците вече са го направили и затова ваксинацията е най-естественото нещо на света.
Ако се вгледате във фактите, това изобщо не е вярно.
Преди 1700 г. няма документи, които да показват, че някой е надраскал гной в друг човек.
За първи път ваксинациите са документирани около 1700 г. от двама гръцки гадатели в Константинопол.
Скоро след това там се появяват и епидемии от дребна шарка.
През 1713 г. гръцки лекар съобщава за първи път за подобни ваксинации.
Но не и стара традиция на народната медицина.
И също така е стара приказка от историята на едрата шарка, че тази жена, лейди Уортли Монтагу, е била
големият внедрител на полезната ваксинация срещу едра шарка.
Тя вижда това в Константинопол, а след това от 1721 г. действа като лобист за ваксините в Западна Европа.
И го разпространи основно сред висшата класа.
Но дори и тогава здрави хора са умирали в резултат на тези ваксинации.
Особено във водещите социални кръгове.
Дори сред привържениците на ваксинацията е доказана смъртност от поне 2 %.
Не знаем колко висока е била тя в действителност.
Но всъщност можете да оставите мисис Уортли Монтагу извън историята, тя всъщност не играе роля.
Защото десет години след нейната работа като лобист за ваксините в Англия са били ваксинирани не повече от 1000 души.
По-важен е един абат Конти, за когото в историята не научавате почти нищо.
Йезуит, който се бори за тези ваксинации.
А причината, поради която ваксинациите все пак се наложиха, беше, че бяха свързани с много пари.
Ето един пример.
Английски лекар е повикан при руската царица Екатерина Велика, за да ваксинира нея и децата.
И за тази дейност, да речем, от пет минути, той получава заплащане от 10 000 паунда. В
днешния еквивалент на около един милион евро.
Доживотна пенсия от 500 лири годишно и титлата барон.
Той и потомците му са били определени за цял живот.
Ваксинираните Поршета в гаражите днес са сравнително малко.
През 1721 г. тези неясни ваксинации срещу едра шарка на
се влива в езерото.
Твърди се, че случаите на дребна шарка са били внесени в САЩ с кораб.
Тогава един духовник и един лекар настояват, че е необходимо населението да бъде защитено с ваксинации.
И тази оценка, която те правят по онова време, се смята за първата медицинска статистика.
Смъртността от дребна шарка от 15 % щеше да бъде намалена на 2,5 %. Успех.
Но това, което не осъзнавате, е, че това не е било подходящо изследване от г-н Котън Мейтър, фанатичен пуритан.
Групите изобщо не бяха сравними. Не е имало рандомизирано разпределение.
Ваксинираните и неваксинираните очевидно са много различни групи.
Успехът също трябва да е бил ограничен, защото по време на кампанията за ваксиниране г-н Котън Мейтър е трябвало да остави
жена си да го отрича в собствената му къща в продължение на 14 дни, защото в противен случай вероятно са щели да го линчуват.
Така че трябва да е имало сериозни здравни инциденти и смъртни случаи.
Между другото, г-н Котън Мейтър също е провеждал процеси срещу вещици там.
Да, а и успехите в Европа не изглеждаха добре.
Ако погледнете тук, това е статистика от Копенхаген за годишната смъртност от дребна шарка.
А тук можете да видите къде е била открита и закрита болницата за ваксинации.
От цифрите не се вижда, че нещо се е променило.
Така че успехите остават в миналото.
И ако те не са се случили в Копенхаген и на други места, вероятно не биха могли да се случат и в Бостън.
И това, което много книги по история на медицината пропускат да споменат, е, че през 1729 г., осем години след
като лейди Уодли Монтагу пропагандира всичко това, британският парламент вече е забранил ваксинациите.
Едва след 1743 г. отново са извършени такива.
А личният лекар на Мария Терезия във Виена прави по онова време много мъдрото изказване, че
аристократите и богатите обикновено умират от едра шарка.
Нетретираната колония оцелява без лечение.
Това също показва, че едрата шарка не е била наистина сериозно заболяване.
Те се превърнаха в сериозно заболяване само под формата на тази ваксина за ваксинация срещу едра шарка.
И това е повлияло на историята.
Не дребна шарка, а ваксинално предизвикана дребна шарка.
Тук ще ви покажа две видни смъртни случаи.
Луи XV вляво, последният баварски Вителсбах вдясно.
Линията му е прекратена от предполагаемата смърт на неговия син Максимилиан III Йозеф.
Твърди се, че и двамата са починали от едра шарка - единият на 64 години, а другият на 50.
Общото между тях е, че са били обичани владетели.
Народът се справяше добре под тяхно управление.
Знаем със сигурност, че Луи XV не е могъл да се зарази с едра шарка на 64-годишна възраст, тъй като се е
заразил като дете, а едрата шарка дава доживотен имунитет.
Луи XV се вгледал в себе си на 64 години и казал: "Ако не знаех, че съм имал дребна шарка
като дете, щях да кажа, че съм имал дребна шарка".
Той не го преживява. Възможно е да е било само ваксинално предизвикана едра шарка.
Макс III Йосиф е обвинен, че само е нареждал на населението си да се подлага на ваксинации, но самият той винаги е отказвал.
Човек може да се съмнява, че умира от едра шарка на 50-годишна възраст от пълно здраве.
Има и много други.
Двама хабсбургски императори във Виена също умират от едра шарка.
И има няколко неща, които трябва да ни накарат да се замислим.
Загиналите благородници са били много богати хора.
Но едрата шарка всъщност е била болест на бедняците, на бедните.
Как е възможно това?
И това винаги е било детско заболяване.
Защо хора в напреднала възраст могат да се разболеят от дребна шарка при пълно здраве?
По онова време почти никой лекар не е виждал дребна шарка при възрастни.
И още по-важно, всеки знае, че едрата шарка е изключително заразна.
Но там, където умирали владетелите и другите благородници, нямало повече болни и смъртни случаи от едра шарка.
Те не бяха заразни и очевидно не заразяваха други хора.
Но има и друго общо между тях.
Всички владетели са имали за враг църквата.
Те искат да лишат църквата от освобождаване от данъци.
Което не се случи след смъртта ѝ.
Имам и друг свидетел на тези събития.
Това е монахът Абрахам А. Санта Клара, който е живял по това време.
Истинското му име е Йохан Улрих Мегерле.
А той още тогава каза, че привилегията на лордовете на Меди Корум е да убиват без наказание.
Така че Джеймс Бонд не е първият човек в историята на човечеството, който е получил разрешение да убива,
а всъщност то е въведено през XIII в. с основаването на лекарската професия, както казва г-н Мегерл.
За всички, които смятат, че всичко това е преувеличено, защото ваксинацията не може да бъде толкова лоша, съм подготвил едно
изречение от книгата "История на ваксинацията" на Ерве Бовин.
Той е почетен професор в Льовен.
Той е горещ привърженик на ваксинирането.
Свързан е и с Института Пастьор.
В книгата си от 2011 г. той пише, че ваксинацията, практикувана в Европа между 1721 г. и въвеждането на метода на
Сътън, за който ще стане дума след малко, е била много опасна.
Това несъмнено беше на границата на допустимото.
Така че той също така косвено казва съвсем ясно, че тези ваксини са били и потенциално оръжие за убийство.
И нищо от това нямаше да се наложи, ако бяхме послушали този господин.
Даниел Сътън, не академичен лекар, а занаятчия хирург. Той произхожда от семейство на хирурзи.
От 1750 г. нататък той извършва инокулации, но с нова техника.
И между другото, спечели много пари с него.
Имунизацията струва 10 паунда за обикновените хора и 25 паунда за богатите.
Печелил е по 500 до 1000 на ден.
По онова време една самостоятелна къща струваше 500 паунда. Това означава, че е спечелил
няколко самостоятелни къщи за един ден по този начин.
Но въпреки това той заслужава признание, защото в края на живота си каза: "Не съм загубил нито един пациент".
На първо място, той се въздържа от по-нататъшни токсични мерки. Това често се забравя в историята на ваксинирането,
както например често се пропускат адювантите във ваксините.
Защото по онова време, когато ви ваксинираха, в официалната медицина получавахте и адалас,
антимон, живак и други вкусни отровни неща.
Той не е направил нищо от това.
Той направи само тази ваксинация и не каза нищо друго, освен чист въздух.
Но той направи едно нещо повече от всичко. И ако хората бяха послушали г-н Сътън,
катастрофата с ваксинацията с ковид нямаше да се случи.
Той провежда основен експеримент.
Веднъж той просто одраскал гнойта в кожата, без да потече кръв.
Веднъж той разрязал кожата, инжектирал гнойта в подкожната мастна тъкан, а след това
инжектирал гнойта в мускулите и видял какво се случва.
И той установил, че целевото събитие са ваксинационните пустули по кожата, т.е. безвредно заболяване от
дребна шарка, което се появява след тази ваксинация.
Това се случва само когато той прави инокулацията в кожата, а не в подкожната мастна тъкан и не в мускулите.
Защо?
Всъщност е ясно.
Защото имунната ни система работи вътрешно.
Всичко, което вкарваме по-дълбоко, е катастрофа.
За съжаление медицината не е осъзнала това от времето на г-н Сътън преди 250 години.
За съжаление книгата му "Инокулатор" е публикувана едва през 1796 г., когато ваксинацията на Дженър вече е в начален стадий.
Но това, на което ни научи Сътън, е, че имунната ни система работи само през кожата и
лигавиците, ако искате да я научите на нещо с ваксинации.
Това е еволюционно решение. Но не и ако инжектирате нещо по-дълбоко в тъканта.
Само кожата, носът, гърлото, белите дробове и храносмилателният тракт могат да окажат влияние върху паметта на имунната система.
Всичко останало е телесна повреда, която може да причини вреда.
Това щеше да е пробивът на Сътън.
Но г-н Дженър дойде.
И г-н Дженър е бил на мнение, не като първия, но и като други лекари преди него, че безвредната кравешка едра шарка, която би
довела до това, че млекопитаещите нямат белези от дребна шарка,
но са запазили красивата си бяла кожа, могат да служат като добър заместител на човешките
коне за дребна шарка, ако бъдат ваксинирани с тях.
Всъщност доячките са били здрави и са имали красива кожа само защото са пили прясно, непастьоризирано
краве мляко. Това няма нищо общо с кравешката едра шарка.
Защо? Защото са изключително редки.
Самият Дженър никога не е представил доказателства за ефективността на своята
ваксинация и е провеждал неетични експерименти.
Така например той имунизирал сина на градинаря си с ваксината срещу кравешка едра шарка и изложил
детето на дребна шарка, за да види дали ще се случи нещо.
И той не се поколебал да ваксинира сина си. Обикновено не четете и това.
След ваксинацията синът му е умствено изостанал и умира на 21-годишна възраст.
Това е героят на ваксинацията Дженър.
А преди няколко години бяха изследвани и стари епруветки, които г-н Дженър изпрати тогава.
В нея изобщо нямаше кравешка шарка.
Там имаше конска едра шарка или може би просто нещо изсъхнало, нещо, което е било изпратено по целия свят
и което със сигурност не би могло да бъде от полза.
И малкото статистически данни, които са налични в Англия след въвеждането на Дженър, ви показват тук, от
лявата страна, смъртните случаи от дребна шарка в Англия.
Ваксинацията е задължителна от 1853 г. насам.
14 000, 20 000 и след това епидемия с 44 000 смъртни случая от дребна шарка.
След това хората постепенно осъзнават, че ваксинацията всъщност ще доведе до смъртта на едрата шарка.
И тогава имаше един град, който направи експеримент, така да се каже. Можете да го видите тук. Това е град Лестър.
Ще се върна отново.
Град Лестър, който просто заяви от градския съвет, че задължителната ваксинация вече
няма да се практикува в границите на града.
Ваксинацията вече не е задължителна.
И така, в град Лестър има най-малък брой случаи на дребна шарка и най-малък брой смъртни случаи от нея в сравнение с
другите градове, в които е прилагана задължителна ваксинация.
Това показва и по-нататъшният ход на събитията в края на XIX и началото на XX век.
Тук можете да видите броя на починалите от дребна шарка и на тези, които са починали в резултат на ваксинация срещу дребна шарка.
Кривите по същество показват едни и същи високи стойности.
Това означава, че дори пламенните привърженици на ваксинирането не могат да говорят за намаляване на смъртността.
Но има не само смъртни случаи, но и тежки увреждания.
Менингитът е възникнал при модификации на ваксинацията срещу дребна шарка.
А през 1924 г. патолог в Прага установява за първи път ясната връзка по време на аутопсия.
Можете да видите колко време отнема това. И така, 125 години. 25 години след въвеждането на ваксинацията.
Първият път се установи, че всичко това е причинило менингит.
Въпреки че, разбира се, това се е случвало и преди.
И след това отнема още един човешки живот, а именно едно поколение, 30 години, за да се
признае вредата от ваксината в Карлсруе през 1953 г.
Дотогава официално не е било установено увреждане от ваксина, въпреки че ваксинацията се използва от 250 години.
А във ФРГ, въпреки че вече не е имало случаи на дребна шарка, от 1949 г. до 1979 г. има 7 потвърдени случая на дребна
шарка, 360 смъртни случая от ваксинация, признати от RKI или института "Пол Ерлих", и най-малко 984 трайни увреждания.
Ето защо през 1979 г. едрата шарка трябваше да бъде обявена за ликвидирана, защото това беше единственият
начин да се премахне ваксината срещу едра шарка от сцената.
В противен случай ваксинацията срещу дребна шарка би трябвало да продължи.
Но това не проработи.
И бих искал да завърша с цитат от един американски лекар, защитник на ваксинацията, който е бил
медицински директор по превантивна медицина в армията на САЩ.
През 1940 г., след почти 250-годишна история на ваксинацията, той заявява, че целият въпрос за имунизацията, както
активната, така и пасивната, все още е на експериментален етап.
И точно това преживяхме отново - експерименталната фаза, в която се намира всичко това.
И ако това е така и след този период, тогава можете само да кажете защо ваксинациите изобщо могат да бъдат проблем.