Školski udžbenici nam govore kako je mali boginac prvi put savladan, a zatim jedna bolest za
drugom, zahvaljujući sigurnim i efikasnim vakcinacijama.
Ali je li ovo zaista istina?
Ovo pitanje istražuje univerzitetski predavač dr Gerd Reuther, radiolog i medicinski istoričar.
Dr Reuther je odavno poznat po svojoj kritici medicine pod dominacijom farmaceutske industrije, a to
je izrazio i u svom Spiegelovom bestseleru "Der betrogene Patient" (Prevareni pacijent).
U svom predavanju dr Gerd Reuter koristi primjer vakcinacije protiv velikih boginja i izvore iz medicinske
historije kako bi pokazao posljedice koje je obavezna vakcinacija protiv velikih boginja imala na stanovništvo.
Prema dr. Reutheru, boginje su bile bezopasna bolest, ali je vakcinacija protiv boginja
dovela do desetina hiljada smrtnih slučajeva.
S vakcinacijom je, takoreći, došlo do smrti velikih boginja.
Prema dr Reutheru, 300 godina historije vakcinacije moglo bi se izjednačiti s jednim zločinom protiv zdravlja.
Sami čujte šta dr. Reuter ima reći o vakcinacijama, a posebno o vakcinaciji protiv velikih boginja.
Predavanje je održano u sklopu simpozija MWGFD-a na temu "Odobrenje vakcina, preporuke za
vakcinaciju, obavezna vakcinacija – jesu li podaci dovoljni?"
Dr Ronald Weikl: Uživajte, molim vas. Pridružite mi se sada na onome što će sigurno biti izuzetno zabavna
prezentacija našeg cijenjenog kolege dr Gerd Reuthera, pod nazivom 'Vakcinacije – uspješna priča?'.
Dr Gerd Reuther: Da, dragi René, hvala vam puno, dragi gosti.
Kovid-19 vakcine, koje nisu bile vakcine, nisu bile prvi zdravstveni zločin u medicini.
Zapravo, 300 godina historije vakcinacije predstavlja jedan veliki zdravstveni zločin, ali zbog
vremenskih ograničenja govorit ću samo o jednoj vakcinaciji.
Međutim, to je 200 godina historije vakcinacije, budući da su prve 200 godine bile posvećene
isključivo vakcinaciji protiv velikih boginja.
I ovaj program vakcinacije protiv velikih boginja proveden je na potpuno isti način kao i trenutni program za Covid-19.
Radilo se o prisili, o kaznama, o velikom iznosu novca, u nekim slučajevima čak i većem nego danas.
I radilo se o tome da se uradi nešto za što nije bilo dokaza.
I šteta je prikrivena.
Neki bi rekli, mogu li se veliki boginji i Covid zaista uporediti?
Kovid, bila je to samo gripa.
Ali je boginja bila zaista užasna bolest.
Donio sam sa sobom ovu jednu sliku za tebe, koju ćeš iznova i iznova vidjeti.
Zanimljivo je da uvijek vidite iste slike velikih boginja na internetu i u knjigama.
U eri fotografije i filma nije bilo toliko pacijenata oboljelih od velikih boginja da biste mogli stalno dovoditi nove.
Ali već početkom 19. stoljeća, jedan karikaturist je usudio pokazati da boginje zapravo nisu bile
tako strašna bolest i da nisu nužno gore od Covida.
Samo što izgledaju užasno.
Dakle, on je ovdje, da tako kažemo, iskoristio slobodu kao marketinški trik za doktore koji ovdje jašu na
volovima i magarcima i kao poticaj, da tako kažemo, da
Vakcina nosi nimfu prekrivenu boginjama kako bi uplašila ljude.
I možete vidjeti šta djeca rade na desnoj strani.
Djeca bježe.
Ali treba vam taj scenarij straha, poput leševa koji bi ležali na svakom uglu ulice zbog Covida.
Dakle, ovdje su prikazali ovu bubama ispunjenu nimfu.
A strah je oduvijek bio središnji dio posla.
Ali to nije bilo opravdano ni za boginje.
Zašto? Poznato je da boginje postoje barem tisuću godina, a vjerojatno i mnogo tisuća godina.
također su bili prisutni na Zapadu, ali kao bezopasna dječja bolest o kojoj se čak nije ni raspravljalo.
I ovdje sam donio neke statistike iz Engleske.
I kao što vidite, sve je počelo oko 1630. godine.
Ovo je prvi dokumentirani slučaj odrasle osobe koja je vjerovatno imala boginje.
Do tada postoje samo upitne čudnosti da je odrasla osoba oboljela od velikih boginja.
To je počelo tek u drugoj polovini 17. stoljeća.
I iznad svega, katastrofa velikih boginja dogodila se u 18. stoljeću, kada su vakcine već postojale.
Jer prije toga, ako ponovo pogledate, u Londonu je svake godine bilo manje od stotinu smrtnih slučajeva od velikih boginja.
Mnogi su živjeli u vrlo lošim društvenim uslovima.
Tek u 18. stoljeću bilo je stotine hiljada smrtonosnih slučajeva boginja.
A hajde da samo razmislimo o Covidu.
Ljudi nisu umirali 2020. godine, ali tek nakon što je počela vakcinacija.
A ovdje je, možda, prvi trag.
Može li ovo imati neke veze s drugim društvenim razvojem?
Da, velika boginja je postala katastrofa za Evropu tek kada se protureformacija učvrstila nakon Tridesetogodišnjeg rata.
Mnoge knjige i dalje navode, a to se marljivo iznova prepisuje, da su inokulacije gnojem od pacijenata
oboljelih od velikih boginja stara narodna medicinska tradicija.
Kinezi, Indijci i Afrikanci su to već uradili, zbog čega je vakcinacija najprirodnija stvar na svijetu.
Ako pogledate činjenice, to uopće nije istina.
Ne postoje dokumenti prije 1700. godine koji bi ukazivali da je iko ikada izrezao gnoj u drugu osobu.
Inokulacije su prvi put dokumentirane oko 1700. godine od strane dvojice grčkih proroka u Carigradu.
Ubrzo nakon toga, tamo su se također izbijale epidemije boginja.
A 1713. godine zabilježen je prvi izvještaj grčkog ljekara o takvim inokulacijama.
Ali ne i stara narodna medicinska tradicija.
I također je stara ženska priča iz historije velikih boginja da je ova žena, lady Wortley Montagu, bila ona koja
je prva uvela korisnu vakcinaciju protiv velikih boginja.
Vidjela je to u Carigradu, a zatim je od 1721. nadalje djelovala kao lobistkinja za vakcinaciju u Zapadnoj Evropi.
I to je uglavnom rašireno među višom klasom.
Ali čak i tada su zdravi ljudi umirali kao posljedica ovih inokulacija.
A posebno u vodećim društvenim krugovima.
Čak i među zagovornicima vakcinacije priznaje se stopa smrtnosti od najmanje 2%.
Niko ne zna koliko je to zaista bilo visoko.
Ali zapravo možete ukloniti gospođu Wortley Montagu iz priče, jer ona zapravo nije imala nikakvu ulogu.
Deset godina nakon što je počela lobirati za vakcinaciju, u Engleskoj je vakcinirano najviše 1.000 ljudi.
Važniji je bio jedan Abbe Conti, o kojem u historiji saznajete vrlo malo.
Jezuita koji je snažno zagovarao ove vakcine.
A razlog zbog kojeg su inokulacije svejedno dobile zamah bio je taj što je u igri bilo mnogo novca.
Evo primjera.
Engleski ljekar je pozvan kod ruske carice Katarine Velike da je i njenu djecu vakciniše.
Za ovu aktivnost, koja je trajala, recimo, pet minuta, dobio je isplatu od 10.000 funti. U
današnjem ekvivalentu to je otprilike milion eura.
Doživotna penzija od 500 funti godišnje i titula barona.
On i njegovi potomci bili su osigurani do kraja života.
Danas je u garažama relativno malo Porschea koji su primili vakcinu.
1721. godine, ova nejasna inokulacije gnoja od boginja putem
Razbacan u ribnjak.
Navodno su slučajevi boginja uvezeni u SAD putem broda.
A svećenik i liječnik su tada inzistirali da je neophodno zaštititi stanovništvo cijepljenjem.
I ova procjena, koju su tada proveli, također se smatra prvom medicinskom statistikom.
Stopa smrtnosti velikih boginja bila bi smanjena sa 15% na 2,5%. Uspjeh.
Međutim, ono što ljudi ne uzimaju u obzir je da ovo nije bila prava studija koju je proveo
gospodin Cotton Mather, fanatični puritanac.
Grupe uopće nisu bile uporedive. Nije bilo nasumične raspodjele.
Oni koji su bili vakcinisani i oni koji nisu bili vakcinisani očigledno su bile veoma različite grupe.
I uspjeh je također morao biti ograničen jer se gospodin Cotton Mather morao sakriti u vlastitoj kući na 14
dana tokom ove kampanje vakcinacije, jer se njegova supruga bojala da bi inače bio linčovan.
Dakle, moralo je biti ozbiljnih zdravstvenih incidenata i smrtnih slučajeva.
Gospodin Cotton Mather je, usput, tamo također vodio suđenja vješticama.
Da. I u Evropi stvari nisu izgledale dobro po pitanju uspjeha.
Ako pogledate ovdje, ovo su statistike iz Kopenhagena koje pokazuju godišnju stopu smrtnosti od boginja.
I ovdje je označeno gdje je bolnica za inokulaciju otvorena i ponovo zatvorena.
Ne možete vidjeti ništa u brojkama što bi ukazivalo da se išta promijenilo.
Toliko o uspjehu.
A ako se niste prijavili u Kopenhagenu i drugdje, vjerovatno se to nije dogodilo ni u Bostonu.
A ono što se također ne spominje u mnogim knjigama o medicinskoj historiji jeste da je 1729. godine, osam godina
nakon što je lady Wadley Montagu promovirala cijelu ideju, britanski Parlament već zabranio inokulacije.
Tek nakon 1743. ponovo su provedene.
A lični ljekar Marije Terezije u Beču tada je iznio vrlo mudru izjavu da aristokrate i
bogati ljudi obično umiru od velikih boginja.
Neizliječena kolonija preživljava bez liječenja.
Ovo također pokazuje da boginje zapravo nisu bile ozbiljna bolest.
Tek u obliku ove inokulacije boginje su postale ozbiljna bolest.
I to je utjecalo na historiju.
Ne boginje, već vakcinija.
Ovdje ću vam pokazati dvije istaknute smrti.
S lijeva, Ludovik XV; s desna, posljednji bavarski Wittelsbach.
Njegov rod je ugašen smrću njegovog navodnog sina od boginja, Maksimilijana III. Josipa.
Kaže se da su obojica umrla od velikih boginja, jedan u dobi od 64 godine, a drugi u dobi od 50 godina.
A ono što su oboje imali zajedničko bilo je da su bili veoma voljeni vladari.
Ljudi su napredovali pod njihovom vlašću.
Znamo sa sigurnošću da Ludovik XV nije mogao oboljeti od velikih boginja u dobi od 64 godine, jer ih je već imao
kao dijete, a velike boginje pružaju doživotni imunitet.
Louis XV je pogledao sebe u dobi od 64 godine i rekao: "Da ne znam da sam kao dijete imao boginje, rekao bih da ih imam."
Nije preživio. Mora da je bila vakcinacija protiv velikih boginja.
Max III Joseph je optužen da je naredio svom narodu da bude inokuliran, ali je uvijek odbio to učiniti sam.
Može se sumnjati da je moguće umrijeti od velikih boginja u dobi od 50 godina u savršenom zdravlju.
I ima još mnogo drugih.
Dva habsburška cara u Beču također su umrla od boginja.
I postoji nekoliko stvari koje bi nas trebale navesti na razmišljanje.
Plemići koji su umrli bili su ljudi koji su uživali u vrlo visokom životnom standardu.
Ali je boginja zapravo bila bolest sirotinjskih četvrti, siromašnih.
Kako je to moguće?
I to je uvijek bila dječja bolest.
Zašto ljudi u poznim godinama mogu oboljeti od velikih boginja iako su u savršenom zdravlju?
Gotovo nijedan drugi doktor tada nije vidio boginje kod odraslih.
I što je još važnije, svi znaju da je boginja izuzetno zarazna.
Ali tamo gdje su vladari i drugi plemići umrli, nije bilo više slučajeva bolesti niti smrtnih slučajeva od velikih boginja.
Nisu bili zarazni i očito nisu zarazili druge ljude.
Ali postoji još jedna stvar koju imaju zajedničko.
Svi vladari su imali Crkvu za neprijatelja.
Željeli su ukloniti Crkvu iz statusa oslobođenog od poreza.
Što se nije dogodilo nakon njene smrti.
I imam još jednog svjedoka ovih događaja.
Ovo je monah Abraham A. Santa Clara, koji je tada živio.
Njegovo pravo ime bilo je Johann Ulrich Megerle.
Čak i tada je rekao da je privilegija gospodara Medi Corum bila pravo da ubijaju s nekažnjenošću.
Dakle, James Bond nije bio prva osoba u ljudskoj historiji kojoj je dodijeljena licenca za ubijanje; zapravo, kako
kaže gospodin Megerle, ova je praksa zapravo uvedena u 13. stoljeću uspostavom medicinske profesije.
Za one koji vjeruju da je sve ovo pretjerano, jer cijepljenje ne može biti toliko loše, donio sam
citat iz knjige Hervéa Bovina o historiji vakcinacije.
On je emeritus profesor u Leuvenu.
I on je žestoki zagovornik vakcinacije.
Također povezano s Pasteurovim institutom.
On piše u svojoj knjizi iz 2011. godine da je inokulacija, kako se provodila u Evropi između 1721. i uvođenja Suttonove
metode, o kojoj ćemo uskoro govoriti, bila vrlo opasna.
To je nesumnjivo bilo na granici onoga što se moglo tolerisati.
Dakle, on također posredno, ali sasvim jasno, navodi da su ove inokulacije također potencijalno oružje za ubistvo.
I ništa od ovoga ne bi bilo potrebno da su ljudi slušali ovog gospodina.
Daniel Sutton nije bio akademski doktor, već vješt hirurg. Poticao je iz porodice hirurga.
Obavljao je inokulacije od 1750. godine nadalje, ali koristeći novu tehniku.
I, usput, zaradio je mnogo novca u tom procesu.
Inokulacija je koštala 10 funti za obične građane i 25 funti za bogate.
On je radio oko 500 do 1000 dnevno.
Tada je samostojeća kuća koštala 500 funti. To znači da je na taj način zaradio nekoliko samostojećih kuća u jednom danu.
Ipak, stekao je poštovanje jer je na kraju života rekao: "Nisam izgubio nijednog pacijenta."
Prvo se suzdržao od preduzimanja daljih toksičnih mjera. To se često zaboravlja u historiji vakcinacije,
baš kao što se često prešućuju adjuvansi u vakcinama.
Jer su tada, kad si se cijepio, službena medicina također davala adale, antimon, živu i druge ukusne otrovne tvari.
On to nije radio.
Samo mu je dao inokulaciju i nije rekao ništa drugo osim da diše svjež zrak.
Ali je on učinio jednu stvar iznad svega drugog. I da su ljudi slušali gospodina Suttona, ni
katastrofa s Covid vakcinacijom se ne bi dogodila.
Provodio je osnovni eksperiment.
Jednom je samo zarezao gnoj u kožu, a da nije bilo nikakvog krvarenja.
Jednom je zarezao kožu, ubrizgao gnoj u potkožno masno tkivo, a zatim ga ubrizgao u mišiće da vidi šta će se desiti.
I otkrio je da je ciljani događaj bio pustule na koži uzrokovane cijepljenjem, tj. bezopasni oblik
velikih boginja koji se javlja nakon inokulacije.
Ovo se dogodilo samo kada je inokulirao kožu, a ne potkožno masno tkivo ili mišiće.
Zašto?
Zapravo je prilično jasno.
Zato što naš imuni sistem djeluje intradermalno.
Sve što stavimo dublje je katastrofa.
Nažalost, medicina to nije uspjela shvatiti još od vremena gospodina Suttona, već 250 godina.
Nažalost, njegov rad "Inokulatori" nije objavljen sve do 1796. godine, kada je
Jennerova vakcinacija već bila u startnim blokovima.
Ali ono što nas je Sutton naučio jest da naš imuni sistem, ako ga želite na neki način educirati
cijepljenjem, djeluje samo kroz kožu i sluznice.
Ovo je evolucijski mehanizam. Međutim, to se ne događa kada se nešto injektira dublje u tkivo.
Samo koža, nos, grlo, pluća i probavni trakt mogu utjecati na memoriju imunološkog sistema.
Sve ostalo je nanošenje tjelesne povrede s mogućnošću ozljede.
To bi bio Suttonov proboj.
Ali je gospodin Jenner stigao.
A gospodin Jenner je bio mišljenja, ne kao prvi, već zajedno s drugim doktorima prije njega, da bezopasna kravlja boginja,
zbog koje mliječarke nisu imale ožiljke od velikih boginja,
ali su zadržali lijepu bijelu kožu, mogli bi poslužiti kao dobra zamjena za ljudski gnoj od
velikih boginja pri upotrebi za vakcinaciju.
Ali mljekarice su zapravo ostajale zdrave i imale lijepu kožu samo zato što su pile svježe, nepasterizirano kravlje
mlijeko. To nije imalo nikakve veze s kravljim boginjama.
Zašto? Zato što su bili izuzetno rijetki.
Jenner nikada nije pružio dokaze o učinkovitosti svoje vakcinacije i provodio je neetičke eksperimente.
Na primjer, on je sina svog vrtlara vakcinisao ovom vakcinom protiv goveđe boginje i izložio dijete
velikoj boginji da vidi hoće li se nešto dogoditi.
I nije oklijevao da vakciniše ni svog sina. O tome obično također ne čitate.
Njegov sin je nakon ove vakcinacije bio mentalno invalidan i umro je u 21. godini.
Ovo je Jenner, heroj vakcinacije.
Prije nekoliko godina su također ispitane stare epruvete koje je gospodin Jenner tada poslao.
U njemu uopće nije bilo goveđe boginje.
Tamo je bila konjska boginja, ili možda samo nešto osušeno, nešto što je poslano širom svijeta,
nešto što sigurno nije moglo biti od nikakve koristi.
A nekoliko statistika koje postoje u Engleskoj nakon Jennerovog uvođenja prikazuju vam ovdje na lijevoj strani
broj smrtnih slučajeva od velikih boginja u Engleskoj.
Već smo imali obavezno cijepljenje od 1853. godine.
14.000, 20.000, a zatim epidemija sa 44.000 smrtnih slučajeva od velikih boginja.
Ljudi su postepeno shvatili da je cijepljenje zapravo dovelo do smrti od velikih boginja.
A onda je postojao grad koji je, da tako kažemo, proveo eksperiment. Možete ga vidjeti ovdje. To je grad Leicester.
Ponovo se vraćam.
Grad Leicester je putem gradskog vijeća jednostavno saopćio da obavezno cijepljenje više
neće biti provedeno unutar gradskih granica.
Obavezno cijepljenje više se ne provodi.
I grad Leicester je tada imao najmanji broj slučajeva velikih boginja i najmanji broj smrtnih slučajeva od
velikih boginja u poređenju s drugim gradovima u kojima je bila uvedena obavezna vakcinacija.
Ovo je također bilo očigledno u daljem tijeku događaja na kraju 19. i početku 20. stoljeća.
Ovdje možete vidjeti broj slučajeva smrti od boginja i smrti uzrokovanih cijepljenjem protiv boginja.
Krivulje u suštini prikazuju vrijednosti jednake visine.
To znači da čak ni strastveni zagovornici vakcinacije ne mogu tvrditi da ona smanjuje smrtnost.
Ali to nisu bile samo smrti; bilo je i teških invaliditeta.
Meningitis se pojavio uz izmjene u vakcinaciji protiv velikih boginja.
A 1924. godine patolog u Pragu je prvi put uspostavio jasnu vezu tokom obdukcije.
Možete vidjeti koliko dugo to traje. Dakle, 125 godina. 25 godina nakon uvođenja vakcinacije.
Prvi put je utvrđeno da je cijela stvar uzrokovala meningitis.
Iako se, naravno, ovo već dogodilo.
I trebalo je još jedan ljudski život, odnosno generaciju, 30 godina, da šteta od
vakcine bude priznata u Karlsruheu 1953. godine.
Do tada nije bilo službenih izvještaja o oštećenjima uzrokovanim vakcinom, iako su se vakcinacije provodile već 250 godina.
A u Saveznoj Republici Njemačkoj, iako više nije bilo slučajeva boginja, između 1949. i 1979. godine zabilježeno je 7 potvrđenih
slučajeva boginja, 360 smrtnih slučajeva povezanih s vakcinom priznatih od strane RKI-ja i Instituta Paul
Ehrlich, te najmanje 984 slučaja trajnih oštećenja.
I zato je mali boginac morao biti proglašen iskorijenjenim 1979. godine, jer je tek tada mogla biti
postepeno ukinuta vakcinacija protiv malog boginaca.
Inače bi se vakcinacija protiv velikih boginja morala nastaviti.
Ali to nije bilo moguće.
Želio bih završiti citatom američkog ljekara, zagovornika vakcinacije koji je bio medicinski
direktor za preventivnu medicinu u američkoj vojsci.
Godine 1940., nakon gotovo 250 godina historije vakcinacije, rekao je da je cijelo pitanje imunizacije, kako
aktivne tako i pasivne, još uvijek u eksperimentalnoj fazi.
I sada smo ponovo vidjeli na čemu se sve nalazi eksperimentalna faza.
A ako je to slučaj nakon ovog vremenskog perioda, onda se može samo pitati zašto su vakcinacije i dalje uopće problem.