Ve školních učebnicích se dočtete, jak byly nejprve neštovice a pak jedna nemoc za druhou poraženy bezpečným a účinným očkováním.
Ale je to skutečně pravda?
Tuto otázku osvětluje univerzitní lektor Dr. Gerd Reuther, radiolog a historik medicíny.
Dr. Reuther je již dlouho známý svou kritikou medicíny ovládané farmaceutickými firmami, kterou vyjádřil ve svém bestselleru
"Der betrogene Patient" na stránkách časopisu Spiegel.
Dr. Gerd Reuter ve své přednášce na příkladu očkování proti neštovicím a lékařsko-historických pramenů ukazuje
důsledky povinného očkování proti neštovicím pro obyvatelstvo.
Podle doktora Reuthera byly neštovice neškodnou nemocí, ale očkování proti neštovicím vedlo k desítkám tisíc úmrtí.
S očkováním přišla takříkajíc smrt neštovic.
Podle doktora Reuthera by se 300 let historie očkování dalo přirovnat k jednomu zdravotnímu zločinu.
Poslechněte si, co říká doktor Reuter o očkování a zejména o očkování proti neštovicím.
Přednáška se konala v rámci sympozia MWGFD na téma "Povolení očkování, doporučení k
očkování, povinné očkování - jsou údaje dostatečné?".
Dr. Ronald Weikl: Užijte si to, prosím. Nyní se prosím připojte ke mně a poslechněte si jistě velmi zábavnou
prezentaci našeho váženého kolegy Dr. Gerda Reuthera s názvem "Očkování - příběh úspěchu?".
Dr. Gerd Reuther: Ano, milý René, děkuji vám, milí hosté.
Očkování Covid-19, které nebylo očkováním, nebylo prvním zdravotním zločinem v medicíně.
300 let historie očkování je vlastně jeden zdravotní zločin, ale z časových důvodů budu hovořit pouze o jednom očkování.
To je však 200 let historie očkování, konkrétně prvních 200 let se jednalo o očkování proti neštovicím.
A toto očkování proti neštovicím již bylo provedeno přesně stejným způsobem jako Covid-19.
Šlo o nátlak, o tresty, o spoustu peněz, v některých případech dokonce o více peněz než dnes.
A šlo o něco, co nemělo žádné důkazy.
A škody byly zakryty.
Někdo by mohl říct, zda lze srovnávat neštovice a Covid?
Covide, byla to jen chřipka.
Neštovice však byly strašnou nemocí.
Přinesl jsem vám tento jeden obrázek, který uvidíte znovu a znovu.
Zajímavé je, že na internetu a v knihách vidíte stále stejné obrázky neštovic.
V éře fotografie a filmu nebylo tolik nemocných neštovicemi, abyste mohli stále přivádět nové.
Ale už v 19. století se jeden karikaturista odvážil ukázat, že neštovice vlastně nejsou
tak strašná nemoc a nejsou horší než Covid.
Ale vypadají špatně.
Takže si zde dovolil jako určitý marketingový gag pro lékaře, kteří se zde vezou na
volovi a oslu, a jako určitou pobídku, aby se
Očkování nymfy pokryté neštovicemi pro zastrašení lidí.
A vy se můžete podívat, co dělají děti vpravo.
Děti utečou.
Ale potřebujete tento scénář strachu jako mrtvoly, které by se válely na každém rohu ulice s Covidem.
Takto zde byla zobrazena tato nymfa v punčochách.
A strach byl vždy v centru dění.
Ani to však nebylo oprávněné v případě neštovic.
Proč? Je známo, že neštovice existují nejméně tisíc let, pravděpodobně mnoho tisíc let.
se vyskytovaly i na Západě, ale jako neškodná dětská nemoc, o které se ani nemluvilo.
A zde je několik statistik z Anglie.
A tady vidíte, že vše začíná v 1630.
Je zde zdokumentován první případ u dospělého člověka, který pravděpodobně odpovídal neštovicím.
Do té doby je nanejvýš sporné, že by se neštovicemi nakazil dospělý člověk.
To začalo až ve druhé polovině 17. století.
A zejména katastrofa neštovic se odehrála v 18. století, kdy již bylo k dispozici očkování.
Protože dříve, když se podíváte sem, nebylo v Londýně sto úmrtí na neštovice ročně.
Mnozí žili ve velmi špatných sociálních podmínkách.
A teprve v 18. století se objevily statisíce smrtelných případů neštovic.
A vzpomeňme si na Covida.
Lidé neumírali v roce 2020, ale až po zahájení očkování.
A tady snad jako první nápověda.
Může to mít něco společného s dalším sociálním vývojem?
Ano, neštovice se staly pro Evropu pohromou až poté, co se po třicetileté válce prosadila protireformace.
V mnoha knihách se stále píše a pilně se znovu a znovu kopíruje, že očkování pacientů s
neštovicemi hnisem má v lidovém léčitelství starou tradici.
Číňané, Indové a Afričané to již udělali, a proto je očkování tou nejpřirozenější věcí na světě.
Když se podíváte na fakta, zjistíte, že to vůbec není pravda.
Před rokem 1700 neexistují žádné doklady o tom, že by někdo do jiné osoby vyškrábal hnis.
Očkování bylo poprvé zdokumentováno kolem roku 1700 dvěma řeckými věštci v Konstantinopoli.
Krátce poté se zde objevily také epidemie neštovic.
V roce 1713 se objevila první zpráva řeckého lékaře o takovém očkování.
Ne však stará tradice lidové medicíny.
A také je to stará babská povídačka z historie neštovic, že tato žena, lady Wortley Montaguová, byla
velkou šiřitelkou prospěšného očkování proti neštovicím.
O tom se přesvědčila v Konstantinopoli a od roku 1721 pak působila jako lobbistka pro vakcíny v západní Evropě.
A v podstatě ji rozšířil na vyšší třídu.
Ale i tehdy umírali zdraví lidé na následky těchto očkování.
A to zejména v předních společenských kruzích.
I mezi zastánci očkování je doložena nejméně 2% úmrtnost.
Nevíme, jak vysoká byla ve skutečnosti.
Ale paní Wortley Montaguovou můžete z příběhu vynechat, nehrála v něm žádnou roli.
Protože deset let po její práci lobbistky za očkování nebylo v Anglii naočkováno více než 1000 lidí.
Důležitější byl jistý abbé Conti, o němž se v příběhu téměř nic nedozvíte.
Jezuita, který se zasazoval o toto očkování.
Důvodem, proč se očkování ujalo, bylo to, že šlo o velké peníze.
Zde je příklad.
K ruské carevně Kateřině Veliké je povolán anglický lékař, aby ji a děti naočkoval.
A za tuto činnost, řekněme pětiminutovou, obdržel odměnu 10 000 liber. V dnešním přepočtu asi jeden milion eur.
Doživotní důchod 500 liber ročně a titul barona.
On i jeho potomci byli doživotně odsouzeni.
Očkovaných Porsche je dnes v garážích poměrně málo.
V roce 1721 byly tyto nejasné očkování neštovic jezdci na
do rybníka.
Do USA se údajně dostaly případy neštovic z lodi.
A duchovní a lékař tehdy trvali na tom, že je nezbytné chránit obyvatelstvo očkováním.
A toto hodnocení, které tehdy provedli, je také považováno za první lékařskou statistiku.
Úmrtnost na neštovice ve výši 15 % by se snížila na 2,5 %. Úspěch.
Neuvědomujete si však, že to nebyla řádná studie pana Cottona Mathera, fanatického puritána.
Skupiny nebyly vůbec srovnatelné. Nebylo provedeno žádné náhodné rozdělení.
Ti, kteří byli očkováni, a ti, kteří očkováni nebyli, byli zjevně velmi odlišné skupiny.
A úspěch musel být omezený i proto, že pan Cotton Mather musel během této očkovací kampaně nechat svou ženu 14 dní zapírat
ve vlastním domě, protože jinak by ho pravděpodobně zlynčovali.
Muselo tedy dojít k vážným zdravotním komplikacím a úmrtím.
Pan Cotton Mather tam mimochodem také prováděl čarodějnické procesy.
Ano, a úspěchy v Evropě také nevypadaly dobře.
Když se podíváte sem, je to statistika z Kodaně, roční úmrtnost na neštovice.
A zde můžete vidět, kde byla otevřena a zase uzavřena očkovací nemocnice.
Z čísel není patrné, že by se něco změnilo.
Úspěchy jsou tedy minulostí.
A pokud se tak nestalo v Kodani a jinde, pravděpodobně se tak nemohlo stát ani v Bostonu.
V mnoha knihách o historii medicíny se také nezmiňuje, že v roce 1729, tedy osm let poté, co lady Wadley Montaguová
celou věc propagovala, britský parlament již očkování zakázal.
A teprve po roce 1743 byly opět provedeny.
A osobní lékař Marie Terezie ve Vídni tehdy velmi moudře prohlásil, že aristokraté a
bohatí lidé obvykle umírají na neštovice.
Neošetřená kolonie přežívá i bez ošetření.
To také ukazuje, že neštovice nebyly skutečně závažným onemocněním.
Závažným onemocněním se staly až v podobě této očkovací vakcíny proti neštovicím.
A to ovlivnilo dějiny.
Ne neštovice, ale neštovice vyvolané očkováním.
Ukážu vám zde dvě významná úmrtí.
Vlevo Ludvík XV., vpravo poslední bavorský Wittelsbach.
Jeho rod zanikl údajnou smrtí Maxmiliána III. Josefa.
Oba údajně zemřeli na neštovice, jeden ve věku 64 let a druhý ve věku 50 let.
Oba měli společné to, že byli velmi oblíbenými vládci.
Lidem se pod jejich vládou dařilo dobře.
S jistotou víme, že Ludvík XV. se nemohl nakazit neštovicemi ve věku 64 let, protože se jimi nakazil v
dětství a neštovice mu propůjčují celoživotní imunitu.
Ludvík XV. se na sebe v 64 letech podíval a řekl: "Kdybych nevěděl, že jsem v dětství
prodělal neštovice, řekl bych, že jsem je měl.
Nepřežil to. Mohlo jít pouze o neštovice vyvolané očkováním.
Max III. Josef je obviňován z toho, že pouze nařídil, aby se jeho obyvatelé podrobili očkování, ale sám to vždy odmítl.
Lze pochybovat o tom, že umírá na neštovice ve věku 50 let z plného zdraví.
A je jich mnohem více.
Na neštovice zemřeli také dva habsburští císaři ve Vídni.
A je tu několik věcí, které by nás měly přimět k zamyšlení.
Šlechtici, kteří zemřeli, byli velmi bohatí lidé.
Neštovice však byly ve skutečnosti nemocí chudinských čtvrtí.
Jak je to možné?
A vždy šlo o dětskou nemoc.
Proč mohou lidé v pokročilém věku dostat neštovice z plného zdraví?
V té době se s neštovicemi u dospělých nesetkal téměř žádný lékař.
A co je důležitější, každý ví, že neštovice jsou extrémně nakažlivé.
Ale tam, kde zemřeli panovníci a ostatní šlechtici, už nebyli nemocní a neumírali na neštovice.
Nebyli nakažliví a zřejmě nenakazili další lidi.
Mají však ještě jednu společnou věc.
Všichni vládci měli církev za nepřítele.
Chtěli církvi odebrat osvobození od daní.
Což se po její smrti nestalo.
A mám dalšího svědka těchto událostí.
Jedná se o mnicha Abrahama A. Santa Claru, který v té době žil.
Jeho skutečné jméno bylo Johann Ulrich Megerle.
A už tehdy řekl, že výsadou pánů z Médie Corum je zabíjet bez trestu.
James Bond tedy nebyl první osobou v historii lidstva, která dostala povolení zabíjet, to bylo zavedeno ve 13.
století se založením lékařské profese, jak říká pan Megerle.
Pro každého, kdo si myslí, že je to všechno přehnané, protože očkování nemůže být tak špatné, jsem
přinesl větu z knihy Hervé Bovina o historii očkování.
Jedná se o emeritního profesora v Lovani.
A je horlivým zastáncem očkování.
Je také spojen s Pasteurovým ústavem.
A ve své knize z roku 2011 píše, že očkování, jak se praktikovalo v Evropě mezi rokem 1721 a zavedením Suttonovy
metody, o které budeme mluvit za chvíli, bylo velmi nebezpečné.
Bylo to nepochybně na hranici únosnosti.
Nepřímo tedy také zcela jasně říká, že tato očkování byla také potenciální vražednou zbraní.
A nic z toho by nebylo nutné, kdybychom tohoto pána poslechli.
Daniel Sutton, nikoli akademický lékař, ale řemeslný chirurg. Pocházel z chirurgické rodiny.
Očkování prováděl od roku 1750, ale s použitím nové techniky.
A mimochodem, vydělal na tom spoustu peněz.
Očkování stálo 10 liber pro obyčejné lidi a 25 liber pro bohaté.
Vydělával 500 až 1000 denně.
Tehdy stál rodinný dům 500 liber. To znamená, že tímto způsobem vydělal několik rodinných domů za jeden den.
Přesto si zaslouží uznání, protože na konci svého života řekl: Neztratil jsem žádného pacienta.
Zaprvé se zdržel jakýchkoli dalších toxických opatření. Na to se v příběhu o očkování často zapomíná, stejně
jako se například často opomíjejí adjuvans ve vakcínách.
Protože tehdy, když jste byli očkováni, jste v oficiální medicíně dostali také adalas,
antimon, rtuť a další chutné jedovaté věci.
Nic z toho neudělal.
Provedl pouze toto očkování a neřekl nic jiného než čerstvý vzduch.
Jednu věc však udělal především. Kdyby lidé pana Suttona poslechli, ke katastrofě s očkováním proti Covidu by nedošlo.
Provedl základní experiment.
Jednou si jen vyškrábal hnis do kůže, aniž by mu tekla krev.
Jednou rozřízl kůži, vstříkl hnis do podkožní tukové tkáně a poté vstříkl hnis do svalů a sledoval, co se stane.
A zjistil, že cílovou událostí byly očkovací puchýřky na kůži, tedy takříkajíc neškodné onemocnění
neštovicemi, které se objevuje po tomto očkování.
K tomu došlo pouze tehdy, když provedl inokulaci do kůže, nikoli do podkožní tukové tkáně a nikoli do svalů.
Proč?
Je to vlastně jasné.
Protože náš imunitní systém pracuje intrakutánně.
Vše, co jsme vložili hlouběji, je katastrofa.
Bohužel si to medicína od dob pana Suttona před 250 lety neuvědomila.
Bohužel jeho kniha "The Inoculator" byla vydána až v roce 1796, kdy už bylo Jennerovo očkování na startu.
Sutton nás však naučil, že náš imunitní systém funguje pouze přes kůži a sliznice, pokud ho chcete očkováním něco naučit.
Jedná se o evoluční uspořádání. Ne však, pokud do tkáně vstříknete něco hlubšího.
Pouze kůže, nos, hrdlo, plíce a trávicí trakt mohou mít vliv na paměť imunitního systému.
Cokoli jiného je tělesné zranění s potenciálem způsobit škodu.
To by byl Suttonův průlom.
Ale pan Jenner přišel.
A pan Jenner byl toho názoru, ne jako první, ale i další lékaři před ním, že neškodné kravské neštovice, které by
vedly k tomu, že by dojiči neměli jizvy po neštovicích,
ale zachovaly si krásnou bílou kůži, by mohly sloužit jako dobrá náhrada za lidské koně s
neštovicemi, pokud by jimi byly naočkovány.
Dojnice byly zdravé a měly krásnou pleť jen díky čerstvému, nepasterizovanému kravskému mléku. S
kravskými neštovicemi to nemělo nic společného.
Proč? Protože byly velmi vzácné.
Sám Jenner nikdy nepředložil důkazy o účinnosti svého očkování a prováděl neetické pokusy.
Tak například očkoval syna svého zahradníka vakcínou proti kravským neštovicím a vystavil
dítě neštovicím, aby zjistil, zda se něco stane.
A neváhal nechat svého syna očkovat. To se obvykle také nedočtete.
Jeho syn byl po tomto očkování mentálně postižený a ve věku 21 let zemřel.
Toto je hrdina očkování Jenner.
A před několika lety byly zkoumány i staré zkumavky, které tehdy poslal pan Jenner.
Neštovice v něm vůbec nebyly.
Byly tam koňské neštovice, nebo možná jen něco vysušeného, něco, co bylo rozesláno po
celém světě, což jistě nemohlo být k ničemu.
A těch několik málo statistik, které jsou k dispozici v Anglii po Jennerově zavedení, vám ukazuje zde na
levé straně, že se jedná o úmrtí na neštovice v Anglii.
Očkování bylo povinné již od roku 1853.
14 000, 20 000 a pak epidemie se 44 000 úmrtími na neštovice.
Lidé si pak pomalu uvědomovali, že očkování ve skutečnosti povede k úmrtí na neštovice.
A pak tu bylo město, které provedlo takříkajíc experiment. Můžete se na něj podívat zde. Jedná se o město Leicester.
Znovu se tam vrátím.
Město Leicester, které jednoduše sdělilo městské radě, že povinné očkování již nebude na území města prováděno.
Očkování již není povinné.
Město Leicester pak vykazuje nejnižší počet případů neštovic a nejnižší počet úmrtí na neštovice v porovnání
s ostatními městy, kde bylo zavedeno povinné očkování.
To ukázal i další vývoj událostí na konci 19. a počátku 20. století.
Zde se můžete podívat na počet zemřelých na neštovice a na počet zemřelých v důsledku očkování proti neštovicím.
Křivky vykazují v podstatě stejně vysoké hodnoty.
To znamená, že ani horliví zastánci očkování nemohou hovořit o snížení úmrtnosti.
Docházelo však nejen k úmrtím, ale i k těžkým zdravotním postižením.
K meningitidě došlo při modifikaci očkování proti neštovicím.
A v roce 1924 pražský patolog při pitvě poprvé zjistil jasnou souvislost.
Sami vidíte, jak dlouho to trvá. Takže 125 let. 25 let po zavedení očkování.
Poprvé se zjistilo, že celá věc způsobuje meningitidu.
I když se to samozřejmě stalo už dříve.
A pak to trvalo další lidský život, konkrétně generaci, 30 let, než bylo v Karlsruhe v roce 1953 uznáno poškození vakcínou.
Do té doby nebylo oficiálně zjištěno žádné poškození vakcínou, ačkoli lidé byli očkováni již 250 let.
Ačkoli v SRN již nebyly zaznamenány žádné případy neštovic, bylo v letech 1949-1979 potvrzeno 7 případů neštovic,
360 úmrtí na očkování, které přiznal RKI nebo Institut Paula Ehrlicha, a nejméně 984 trvalých zranění.
A proto musely být neštovice v roce 1979 prohlášeny za eradikované, protože to byl jediný způsob,
jak očkování proti neštovicím dostat ze scény.
V opačném případě by se muselo v očkování proti neštovicím pokračovat.
Ale to se nepodařilo.
A na závěr bych rád uvedl citát amerického lékaře, zastánce očkování, který byl lékařským
ředitelem preventivní medicíny v americké armádě.
V roce 1940, po téměř 250 letech historie očkování, prohlásil, že celá otázka imunizace, jak
aktivní, tak pasivní, je stále ve fázi experimentů.
A to je to, co jsme nyní opět zažili, experimentální fáze, ve které se celá věc nachází.
A pokud je tomu tak i po této době, pak lze jen říci, proč může být očkování vůbec ještě problémem.