Školski udžbenici nam govore kako je velika boginja prvi put pobijeđena, a zatim jedna bolest za
drugom, zahvaljujući sigurnim i učinkovitim cjepivima.
Ali je li ovo zaista istina?
Ovo pitanje istražuje sveučilišni predavač dr. Gerd Reuther, radiolog i povjesničar medicine.
Dr. Reuther je odavno poznat po svojoj kritici medicine pod dominacijom farmaceutske industrije, koju je
također iznio u svom Spiegelovom bestseleru "Der betrogene Patient" (Obmanuti pacijent).
U svom predavanju dr. Gerd Reuter koristi primjer cijepljenja protiv velikih boginja i izvore iz povijesti
medicine kako bi pokazao posljedice koje je obavezno cijepljenje protiv velikih boginja imalo na stanovništvo.
Prema dr. Reutheru, boginje su bile bezopasna bolest, ali je cijepljenje protiv boginja
dovelo do desetaka tisuća smrtnih slučajeva.
S cijepljenjem je, takoreći, došlo do smrti velikih boginja.
Prema dr. Reutheru, 300 godina povijesti cijepljenja moglo bi se izjednačiti s jednim zločinom protiv zdravlja.
Sami čujte što dr. Reuter ima reći o cijepljenju, a osobito o cijepljenju protiv velikih boginja.
Predavanje je održano u sklopu simpozija MWGFD-a na temu "Odobrenje cjepiva, preporuke za
cijepljenje, obavezno cijepljenje – jesu li podaci dovoljni?"
Dr. Ronald Weikl: Uživajte, molim vas. Pridružite mi se sada na onome što će zasigurno biti izuzetno zabavna
prezentacija našeg cijenjenog kolege dr. Gerd Reuthera pod nazivom "Cijepljenja – uspješna priča?"
Dr. Gerd Reuther: Da, dragi René, hvala vam puno, dragi gosti.
Cijepljenja protiv Covida-19, koja nisu bila cijepljenja, nisu bila prvi zdravstveni zločin u medicini.
Zapravo, 300 godina povijesti cijepljenja predstavlja jedan veliki zdravstveni zločin, ali iz
vremenskih razloga govorit ću samo o jednom cijepljenju.
Međutim, to je 200 godina povijesti cijepljenja, budući da su prve dvije stotine godina bile
posvećene isključivo cijepljenju protiv velikih boginja.
I ovaj program cijepljenja protiv velikih boginja proveden je na potpuno isti način kao i trenutni program za Covid-19.
Radilo se o prisili, o kaznama, o velikom iznosu novca, u nekim slučajevima čak i o većem iznosu nego danas.
A radilo se o tome da se učini nešto za što nije bilo nikakvih dokaza.
I šteta je prikrivena.
Neki bi rekli, mogu li se velika boginja i Covid doista uspoređivati?
Covid, bila je to samo gripa.
Ali je boginja bila zaista strašna bolest.
Donio sam sa sobom ovu jednu sliku za vas, koju ćete iznova i iznova vidjeti.
Zanimljivo je da uvijek vidite iste slike velikih boginja na internetu i u knjigama.
U eri fotografije i filma nije bilo toliko pacijenata s boginjama da biste mogli stalno dovoditi nove.
No već u 19. stoljeću, jedan je karikaturist usudio pokazati da boginje zapravo nisu tako
strašna bolest i da nisu nužno gore od Covida.
Samo što izgledaju užasno.
Dakle, on je ovdje, da tako kažemo, iskoristio slobodu kao marketinški trik za liječnike koji ovdje jašu na
volovima i magarcima i kao poticaj, da tako kažemo, za
Cijepljenja sa sobom nose nimfu prekrivenu boginjama, namijenjenu da uplaši ljude.
I možete vidjeti što djeca rade na desnoj strani.
Djeca bježe.
Ali treba vam taj scenarij straha, baš kao što vam sada trebaju leševi koji bi ležali na svakom uglu ulice zbog Covida.
Dakle, ovdje su prikazali ovu pegeastu nimfu.
A strah je oduvijek bio središnji dio poslovanja.
Ali to nije bilo opravdano ni za boginje.
Zašto? Poznato je da velika boginja postoji barem tisuću godina, vjerojatno već mnogo tisuća godina.
također su bili prisutni na Zapadu, ali kao bezopasna dječja bolest o kojoj se nije ni raspravljalo.
I ovdje sam donio neke statistike iz Engleske.
I kao što vidite, počinje oko 1630.
Ovo je prvi dokumentirani slučaj odrasle osobe koja je vjerojatno imala boginje.
Do tada postoje samo upitne čudnosti da je odrasla osoba oboljela od velikih boginja.
To je započelo tek u drugoj polovici 17. stoljeća.
I iznad svega, katastrofa velikih boginja dogodila se u 18. stoljeću, kada su cjepiva već bila dostupna.
Jer prije toga, ako pogledate ponovno, u Londonu je svake godine bilo manje od stotinu smrtnih slučajeva od velikih boginja.
Mnogi su živjeli u vrlo lošim društvenim uvjetima.
Tek u 18. stoljeću bilo je stotine tisuća smrtonosnih slučajeva boginja.
A hajde da samo razmislimo o Covidu.
Ljudi nisu umirali 2020., već tek nakon što su počele cijepljenja.
A ovdje je, možda, prvi trag.
Može li ovo imati veze s drugim društvenim zbivanjima?
Da, velika boginja je postala katastrofa za Europu tek kada se protureformacija učvrstila nakon Tridesetogodišnjeg rata.
Mnoge knjige i dalje navode, a to se marljivo iznova prepisuje, da su inokulacije gnojem od
bolesnika s boginjama stara narodna medicinska tradicija.
Kinezi, Indijci i Afrikanci su to već učinili, zbog čega je cijepljenje najprirodnija stvar na svijetu.
Ako pogledate činjenice, to uopće nije istina.
Ne postoje dokumenti prije 1700. godine koji bi upućivali da je itko ikada izrezao gnoj u drugu osobu.
Inokulacije su prvi put dokumentirane oko 1700. godine od strane dvojice grčkih proroka u Carigradu.
Ubrzo potom tamo su se također izbijale epidemije velikih boginja.
A 1713. godine zabilježen je prvi izvještaj o takvim inokulacijama od strane grčkog liječnika.
Ali ne i stara narodna medicinska tradicija.
I također je to stara ženska priča iz povijesti velikih boginja da je ova žena, lady Wortley Montagu, bila ona koja
je prva uvela korisno cijepljenje protiv velikih boginja.
Vidjela je to u Konstantinopolu, a zatim je od 1721. nadalje djelovala kao lobistica za cijepljenje u Zapadnoj Europi.
I to je uglavnom rašireno među višom klasom.
Ali čak i tada su zdravi ljudi umirali zbog tih inokulacija.
A osobito u vodećim društvenim krugovima.
Čak i među zagovornicima cijepljenja priznata je stopa smrtnosti od najmanje 2%.
Nitko ne zna koliko je točno bilo visoko.
Ali zapravo možete izbaciti gospođu Wortley Montagu iz priče, jer ona zapravo nije imala nikakvu ulogu.
Deset godina nakon što je počela lobirati za cijepljenje, u Engleskoj je cijepljeno najviše 1.000 ljudi.
Važniji je bio jedan Abbe Conti, o kojem u povijesti saznajete vrlo malo.
Iskušenik koji je snažno zagovarao ove vakcinacije.
A razlog zbog kojeg su cijepljenja svejedno dobila zamah bio je taj što je u igri bilo mnogo novca.
Evo primjera.
Engleski liječnik pozvan je kod ruske carice Katarine Velike da cijepi nju i njezinu djecu.
Za ovu aktivnost, koja je trajala, recimo, pet minuta, dobio je isplatu od 10.000 funti. U
današnjim uvjetima to je otprilike milijun eura.
Doživotna mirovina od 500 funti godišnje i titula baruna.
On i njegovi potomci bili su osigurani za cijeli život.
Danas je u garažama relativno malo cijepljenih Porschea.
Godine 1721. ova nejasna cijepljenja gnoja od velikih boginja putem
Razbacan u ribnjak.
Navodno su slučajevi velikih boginja uvezeni u SAD brodom.
A svećenik i liječnik su tada inzistirali da je nužno zaštititi stanovništvo cijepljenjem.
I ova procjena, koju su tada proveli, također se smatra prvom medicinskom statistikom.
Stopa smrtnosti velikih boginja smanjila bi se s 15 % na 2,5 %. Uspjeh.
Međutim, ono što ljudi ne uzimaju u obzir jest da ovo nije bila prava studija koju je
proveo gospodin Cotton Mather, fanatični puritanac.
Grupe uopće nisu bile usporedive. Nije provedena randomizirana raspodjela.
Oni koji su bili cijepljeni i oni koji nisu bili cijepljeni očito su bile vrlo različite skupine.
I uspjeh je također morao biti ograničen jer se gospodin Cotton Mather morao skrivati u vlastitoj kući 14
dana tijekom ove kampanje cijepljenja, jer se njegova supruga bojala da bi inače bio linčovan.
Dakle, moralo je biti ozbiljnih zdravstvenih incidenata i smrtnih slučajeva.
Gospodin Cotton Mather je, usput rečeno, ondje također vodio suđenja vješticama.
Da. I u Europi stvari nisu izgledale dobro što se tiče uspjeha.
Ako pogledate ovdje, ovo su statistike iz Kopenhagena koje pokazuju godišnju stopu smrtnosti od velikih boginja.
I ovdje je označeno gdje je bolnica za cijepljenje otvorena i ponovno zatvorena.
Ne možete vidjeti ništa u brojkama što bi upućivalo na to da se išta promijenilo.
Toliko o uspjehu.
A ako se nisi prijavio u Kopenhagenu i drugdje, vjerojatno se to nije dogodilo ni u Bostonu.
A ono što se također ne spominje u mnogim knjigama o povijesti medicine jest da je 1729., osam godina nakon što
je lady Wadley Montagu promovirala cijelu ideju, britanski Parlament već zabranio inokulacije.
Tek nakon 1743. ponovno su provedene.
A osobni liječnik Marije Terezije u Beču tada je izrekao vrlo mudru izjavu da aristokrati i
bogati ljudi obično umiru od velikih boginja.
Neobrađena kolonija preživljava bez tretmana.
Ovo također pokazuje da mali boginji zapravo nije bila ozbiljna bolest.
Tek u obliku ove inokulacije boginje su postale ozbiljna bolest.
I to je utjecalo na povijest.
Ne boginje, nego vakcinija.
Ovdje ću vam pokazati dva istaknuta smrti.
S lijeva, Ludovik XV.; s desna, posljednji bavarski Wittelsbach.
Njegov je rod bio ugašen navodnom smrću od boginja, Maksimilijan III. Josip.
Kaže se da su obojica umrla od velikih boginja, jedan u dobi od 64 godine, a drugi u dobi od 50 godina.
A ono što su oboje imali zajedničko bilo je da su bili vrlo voljeni vladari.
Ljudi su napredovali pod njihovom vlašću.
Znamo sa sigurnošću da Ludovik XV nije mogao oboljeti od velikih boginja u dobi od 64 godine, jer ih je već
imao kao dijete, a velike boginje daju doživotni imunitet.
Louis XV je pogledao sebe u dobi od 64 godine i rekao: "Da ne znam da sam kao dijete imao boginje, rekao bih da ih imam."
Nije preživio. Sigurno je bila cjepivo protiv velikih boginja.
Max III. Josip optužen je da je naredio svom narodu da se inokulira, ali je uvijek odbio to učiniti sam.
Može se sumnjati da je moguće umrijeti od velikih boginja u dobi od 50 godina kada je netko u savršenom zdravlju.
I ima još mnogo drugih.
Dva habsburška cara u Beču također su umrla od velikih boginja.
I postoji nekoliko stvari koje bi nas trebale potaknuti na razmišljanje.
Plemići koji su umrli bili su ljudi koji su uživali u vrlo visokom životnom standardu.
Ali je mali boginji zapravo bila bolest sirotinjskih četvrti, siromašnih.
Kako to može biti?
I to je uvijek bila dječja bolest.
Zašto ljudi u naprednoj dobi mogu oboljeti od velikih boginja iako su u savršenom zdravlju?
Gotovo nijedan drugi liječnik tada nije vidio boginje kod odraslih.
I što je još važnije, svi znaju da je boginja izuzetno zarazna.
Ali tamo gdje su vladari i drugi plemići umrli, nije bilo više slučajeva bolesti niti smrtnih slučajeva od velikih boginja.
Nisu bili zarazni i očito nisu zarazili druge ljude.
Ali postoji još jedna stvar koju imaju zajedničko.
Svi vladari su imali Crkvu za neprijatelja.
Željeli su ukloniti Crkvu iz statusa oslobođenog od poreza.
Što se nije dogodilo nakon njezine smrti.
I imam još jednog svjedoka ovih događaja.
Ovo je redovnik Abraham A. Santa Clara, koji je tada živio.
Njegovo pravo ime bilo je Johann Ulrich Megerle.
Čak i tada je rekao da je privilegij gospodara Medi Corum pravo na nekažnjeno ubijanje.
Dakle, James Bond nije bio prva osoba u ljudskoj povijesti kojoj je dodijeljena licenca za ubijanje; zapravo, kako
kaže gospodin Megerle, ova je praksa zapravo uvedena u 13. stoljeću uspostavom medicinske struke.
Za one koji vjeruju da je sve ovo pretjerano, jer cijepljenje ne može biti toliko loše, donio sam
citat iz knjige Hervéa Bovina o povijesti cijepljenja.
On je emeritus profesor u Leuvenu.
I on je gorljivi zagovornik cijepljenja.
Također povezano s Pasteurovim institutom.
I on piše u svojoj knjizi iz 2011. godine da je inokulacija, kako se provodila u Europi između 1721. i uvođenja Suttonove
metode, o kojoj ćemo uskoro govoriti, bila vrlo opasna.
To je nesumnjivo bilo na granici onoga što se moglo tolerirati.
Dakle, on također posredno, ali sasvim jasno, izjavljuje da su te inokulacije također bile potencijalno oružje za ubojstvo.
I ništa od ovoga ne bi bilo potrebno da su ljudi poslušali ovog gospodina.
Daniel Sutton nije bio akademski liječnik, nego vješt kirurg. Potjecao je iz obitelji kirurga.
Obavljao je inokulacije od 1750. nadalje, ali koristeći novu tehniku.
I, usput, zaradio je mnogo novca u tom procesu.
Inokulacija je koštala 10 funti za obične građane i 25 funti za bogate.
On je radio oko 500 do 1000 dnevno.
Tada je samostojeća kuća koštala 500 funti. To znači da je na taj način u jednom danu zaradio nekoliko samostojećih kuća.
Ipak je stekao poštovanje jer je na kraju života rekao: "Nisam izgubio nijednog pacijenta."
Prvo se suzdržao od poduzimanja daljnjih toksičnih mjera. To se često zaboravlja u povijesti cijepljenja,
baš kao što se često prešućuju adjuvansi u cjepivima.
Jer su tada, kad si se cijepio, službena medicina također davala adale, antimon, živu i druge ukusne otrovne tvari.
On to nije učinio.
Upravo mu je dao cjepivo i nije rekao ništa drugo osim da treba svježeg zraka.
Ali on je učinio jednu stvar iznad svega drugoga. I da su ljudi slušali gospodina Suttona, katastrofa s
cijepljenjem protiv Covida također se ne bi dogodila.
Proveo je osnovni eksperiment.
Jednom je samo zarezao gnoj u kožu, a da nije izvukao krv.
Jednom je zarezao kožu, ubrizdao gnoj u potkožno masno tkivo, a zatim ga ubrizdao u mišiće da vidi što će se dogoditi.
I otkrio je da je ciljani događaj bio pustule na koži uzrokovane cijepljenjem, tj. bezopasni oblik
velikih boginja koji se javlja nakon inokulacije.
Ovo se dogodilo samo kada je inokulirao kožu, a ne potkožno masno tkivo ili mišiće.
Zašto?
Zapravo je prilično jasno.
Jer naš imunološki sustav djeluje intradermalno.
Sve što stavimo dublje je katastrofa.
Nažalost, medicina to nije uspjela shvatiti još od vremena gospodina Suttona, već 250 godina.
Nažalost, njegov rad "Inokulator" nije objavljen sve do 1796. godine, kada je
Jennerova vakcinacija već bila spremna za polazak.
Ali ono što nas je Sutton naučio jest da naš imunološki sustav, ako ga želite na neki način
educirati cijepljenjem, djeluje samo kroz kožu i sluznice.
Ovo je evolucijski mehanizam. Međutim, to se ne događa kada se nešto injektira dublje u tkivo.
Samo koža, nos, grlo, pluća i probavni trakt mogu utjecati na pamćenje imunološkog sustava.
Sve ostalo je tjelesna ozljeda s mogućnošću ozljede.
To bi bio Suttonov proboj.
Ali je gospodin Jenner stigao.
A gospodin Jenner je bio mišljenja, ne kao prvi, već zajedno s drugim liječnicima prije njega, da bezopasna kravlja boginja,
zbog koje mliječarke nisu imale ožiljke od velikih boginja,
ali su zadržali prekrasnu bijelu kožu, mogli bi poslužiti kao dobra zamjena za ljudski gnoj od velikih boginja pri cijepljenju.
Ali mljekarice su zapravo ostajale zdrave i imale prekrasnu kožu samo zato što su pile svježe, nepasterizirano kravlje
mlijeko. To nije imalo nikakve veze s kravljim boginjama.
Zašto? Zato što su bili izuzetno rijetki.
Sâm Jenner nikada nije pružio dokaze o učinkovitosti svoje cjepiva, a proveo je neetičke eksperimente.
Na primjer, on je sina svog vrtlara cijepio ovom cjepivom protiv goveđe boginje i izložio ga
velikoj boginji da vidi hoće li se nešto dogoditi.
Nije oklijevao ni cijepiti svog sina. O tome obično također ne čitate.
Njegov sin je nakon ove vakcinacije postao mentalno invalidan i umro je u dobi od 21 godine.
Ovo je Jenner, heroj cijepljenja.
Prije nekoliko godina također su ispitane stare epruvete koje je gospodin Jenner tada poslao.
U njemu uopće nije bilo bjesnoće goveda.
Tamo je bila konjska boginja, ili možda samo nešto osušeno, nešto što je poslano diljem svijeta,
nešto što sigurno nije moglo biti od nikakve koristi.
A nekoliko statistika koje postoje u Engleskoj nakon Jennerovog uvođenja prikazuju vam ovdje na lijevoj
strani smrtne slučajeve od velikih boginja u Engleskoj.
Obvezno cijepljenje već smo imali od 1853. godine.
14.000, 20.000, a zatim epidemija s 44.000 smrtnih slučajeva boginja.
Ljudi su postupno shvatili da je cijepljenje zapravo dovodilo do smrti od velikih boginja.
I onda je postojao grad koji je, da tako kažemo, proveo eksperiment. Možete ga vidjeti ovdje. To je grad Leicester.
Ponovo se vraćam.
Grad Leicester, koji je jednostavno putem svog gradskog vijeća izjavio da obavezno cijepljenje
više neće biti provodljivo unutar gradskih granica.
Obavezna vakcinacija više se ne provodi.
I grad Leicester tada je imao najmanji broj slučajeva velikih boginja i najmanji broj smrtnih slučajeva od
velikih boginja u usporedbi s drugim gradovima u kojima je bila uvedena obavezna vakcinacija.
To je također bilo očito u daljnjem tijeku događaja na kraju 19. i početku 20. stoljeća.
Ovdje možete vidjeti broj slučajeva smrti od velikih boginja i smrti uzrokovanih cijepljenjem protiv velikih boginja.
Krivulje u suštini prikazuju vrijednosti jednake visine.
To znači da čak ni žestoki zagovornici cijepljenja ne mogu tvrditi da ono smanjuje smrtnost.
Ali nije bilo samo smrtnih slučajeva; bilo je i teških invaliditeta.
Meningitis se pojavio uz izmjene cjepiva protiv velikih boginja.
A 1924. godine patolog u Pragu prvi je put tijekom obdukcije utvrdio jasnu vezu.
Možete vidjeti koliko dugo to traje. Dakle, 125 godina. 25 godina nakon uvođenja cijepljenja.
Prvi put je utvrđeno da je cijela stvar uzrokovala meningitis.
Iako se, naravno, ovo već dogodilo.
I trebalo je još jedan ljudski život, odnosno generacija, 30 godina, da se šteta od cjepiva prizna u Karlsruheu 1953. godine.
Do tada nije bilo službenih izvještaja o oštećenjima uzrokovanim cjepivom, iako su se cijepljenja provodila već 250 godina.
A u Saveznoj Republici Njemačkoj, iako više nije bilo slučajeva boginja, između 1949. i 1979. potvrđeno je 7 slučajeva boginja,
360 smrtnih slučajeva povezanih s cjepivom priznatih od strane RKI-ja i Instituta Paul
Ehrlich te najmanje 984 slučaja trajnih oštećenja.
I zato je mali boginac morao biti proglašen iskorijenjenim 1979. godine, jer je tek tada bilo moguće
postupno ukinuti cijepljenje protiv malog boginaca.
Inače bi se cijepljenje protiv velikih boginja moralo nastaviti.
Ali to nije bilo moguće.
Želio bih završiti citatom američkog liječnika, zagovornika cijepljenja koji je bio medicinski
direktor preventivne medicine u američkoj vojsci.
Godine 1940., nakon gotovo 250 godina povijesti cijepljenja, rekao je da je cijelo pitanje imunizacije, kako
aktivne tako i pasivne, još uvijek u eksperimentalnoj fazi.
I sada smo ponovno vidjeli na čemu se sve nalazi eksperimentalna faza.
A ako je to slučaj nakon tog razdoblja, onda se može samo pitati zašto cijepljenje i dalje predstavlja problem.