În manualele școlare puteți citi cum mai întâi variola și apoi o boală după alta au
fost învinse de vaccinuri sigure și eficiente.
Dar este acest lucru cu adevărat adevărat?
Conferențiarul universitar Dr. Gerd Reuther, radiolog și istoric medical, aruncă lumină asupra acestei chestiuni.
Dr. Reuther este cunoscut de mult timp pentru criticile sale la adresa medicinei dominate de industria farmaceutică,
exprimate în bestsellerul Spiegel "Der betrogene Patient".
În prelegerea sa, Dr. Gerd Reuter folosește exemplul vaccinării împotriva variolei și surse medico-istorice
pentru a arăta consecințele vaccinării obligatorii împotriva variolei pentru populație.
Potrivit Dr. Reuther, variola era o boală inofensivă, dar vaccinarea împotriva variolei a dus la zeci de mii de decese.
Odată cu vaccinarea a venit și moartea variolei, ca să spun așa.
Potrivit Dr. Reuther, cei 300 de ani de istorie a vaccinării ar putea fi asimilați unei singure crime împotriva sănătății.
Ascultați ce are de spus Dr. Reuter despre vaccinări și, în special, despre vaccinarea antivariolică.
Prelegerea a avut loc în cadrul simpozionului MWGFD pe tema "Autorizarea vaccinării, recomandarea
vaccinării, vaccinarea obligatorie - datele sunt suficiente?".
Dr Ronald Weikl: Bucurați-vă, vă rog să vă bucurați. Vă rog să mă însoțiți acum pentru ceea ce va fi cu siguranță o
prezentare extrem de amuzantă a apreciatului nostru coleg, Dr. Gerd Reuther, intitulată "Vaccinările - o poveste de succes?"
Dr. Gerd Reuther: Da, dragă René, vă mulțumesc foarte mult, dragi oaspeți.
Vaccinurile Covid-19, care nu erau vaccinuri, nu au fost prima crimă împotriva sănătății în medicină.
De fapt, cei 300 de ani de istorie a vaccinării reprezintă o singură crimă împotriva sănătății, dar din cauza
constrângerilor de timp voi vorbi doar despre un singur vaccin.
Cu toate acestea, este vorba de 200 de ani de istorie a vaccinării, și anume primii 200 de ani au
fost toți despre vaccinarea împotriva variolei.
Și această vaccinare împotriva variolei a fost deja efectuată exact în același mod ca și Covid-19.
Era vorba despre constrângere, despre sancțiuni, despre mulți bani, în unele cazuri chiar mai mulți bani decât în prezent.
Și a fost vorba despre a face ceva care nu avea nicio dovadă.
Iar pagubele au fost acoperite.
Unii ar putea spune, puteți compara variola și Covid?
Covid, a fost doar gripă.
Dar variola a fost o boală teribilă.
V-am adus această imagine, pe care o veți vedea din nou și din nou.
Interesant este că pe internet și în cărți vezi mereu aceleași imagini ale variolei.
Nu existau atât de mulți bolnavi de variolă în era fotografiei și a filmului, încât să poți continua să aduci alții noi.
Dar în secolul al XIX-lea, un caricaturist a îndrăznit să arate că variola nu este de fapt o boală
atât de teribilă și nu este mai rea decât Covid.
Dar arată rău.
Așa că și-a luat libertatea aici, ca un fel de căluș de marketing pentru profesioniștii din domeniul medical care
călăresc boul și măgarul aici și ca un fel de stimulent pentru
Vaccinarea unei nimfe acoperite cu variolă pentru a speria oamenii.
Și puteți vedea ce fac copiii din dreapta.
Copiii fug.
Dar aveți nevoie de acest scenariu de frică, cum ar fi cadavrele care ar zăcea la fiecare colț de stradă cu Covid.
Așa a fost prezentată aici această nimfă cu ciorapi.
Iar frica a fost întotdeauna în centrul afacerii.
Dar acest lucru nu a fost justificat nici pentru variolă.
De ce? Se știe că variola există de cel puțin o mie de ani, probabil de mai multe mii de ani.
erau prezente și în Occident, dar ca o boală inofensivă a copilăriei despre care nici măcar nu se vorbea.
Iată și câteva statistici din Anglia.
Și, după cum vedeți, totul începe la 1630.
Primul caz la adulți, care probabil corespundea variolei, este documentat aici.
Până atunci, există cel mult curiozități discutabile că un adult ar fi putut contracta variolă.
Acest lucru a început abia în a doua jumătate a secolului al XVII-lea.
Iar dezastrul provocat de variolă, în special, a avut loc în secolul al XVIII-lea, când vaccinurile erau deja disponibile.
Pentru că înainte, dacă vă uitați din nou aici, nu existau o sută de decese pe an din cauza variolei în Londra.
Mulți au trăit în condiții sociale foarte precare.
Și abia în secolul al XVIII-lea au existat sute de mii de cazuri fatale de variolă.
Și să ne gândim doar la Covid.
Oamenii nu au murit în 2020, ci doar după începerea vaccinării.
Și aici poate ca un prim indiciu.
Ar putea acest lucru să aibă legătură cu alte evoluții sociale?
Da, variola a devenit un dezastru pentru Europa doar atunci când Contrareforma a luat amploare după Războiul de treizeci de ani.
Este încă scris în multe cărți și este copiat cu sârguință din nou și din nou că inocularea pacienților cu
variolă cu puroi are o tradiție veche în medicina populară.
Chinezii, indienii, africanii au făcut-o deja și de aceea vaccinarea este cel mai natural lucru din lume.
Dacă vă uitați la fapte, nu este deloc adevărat.
Nu există documente anterioare anului 1700 în care cineva să fi zgâriat o altă persoană.
Inocularea a fost documentată pentru prima dată în jurul anului 1700 de două ghicitoare grecești din Constantinopol.
La scurt timp după aceea, acolo au apărut și epidemii de variolă.
În 1713, un medic grec a raportat pentru prima dată astfel de inoculări.
Dar nu o veche tradiție de medicină populară.
Și este, de asemenea, o poveste a babelor din istoria variolei să spunem că această femeie, Lady Wortley Montagu, ar fi fost
marea introducătoare a vaccinării benefice împotriva variolei.
Ea a văzut acest lucru în Constantinopol și apoi a acționat ca un lobbyist al vaccinurilor în Europa de Vest începând cu 1721.
Și, în esență, a răspândit-o la clasa superioară.
Dar chiar și atunci, oamenii sănătoși au murit ca urmare a acestor inoculări.
Și mai ales în cercurile sociale de vârf.
Chiar și în rândul celor care sunt în favoarea vaccinării, este atestată o rată de mortalitate de cel puțin 2%.
Nu știm cât de înalt a fost cu adevărat.
Dar o puteți lăsa pe dna Wortley Montagu în afara poveștii, ea nu a jucat un rol important.
Deoarece, la zece ani după activitatea sa de lobby pentru vaccinuri, nu mai mult de
1000 de persoane din Anglia fuseseră vaccinate.
Mai important a fost un anume Abbe Conti, despre care nu aflăm aproape nimic în poveste.
Un iezuit care a militat pentru aceste vaccinări.
Și motivul pentru care inoculările au luat avânt a fost că erau implicați mulți bani.
Iată un exemplu.
Un medic englez a fost chemat la țarina rusă Ecaterina cea Mare pentru a o vaccina pe ea și pe copii.
Și pentru această activitate de, să zicem, cinci minute, el a primit o plată de 10.000 de lire sterline. În
echivalentul de astăzi a aproximativ un milion de euro.
O pensie pe viață de 500 de lire sterline pe an și titlul de baron.
El și urmașii săi au fost stabiliți pe viață.
Porsche-urile cu vaccinare din garajele de astăzi sunt relativ puține.
În 1721, aceste inoculări obscure de variolă călăresc pe
s-a scurs în iaz.
Se presupune că cazuri de variolă au fost introduse în SUA de o navă.
Și un cleric și un medic au insistat atunci că era esențial să protejăm populația cu inoculări.
Iar această evaluare, pe care au făcut-o la acea vreme, este considerată și prima statistică medicală.
Rata mortalității prin variolă de 15% ar fi fost redusă la 2,5%. Un succes.
Dar ceea ce nu realizați este că acesta nu a fost un studiu adecvat realizat de domnul Cotton Mather, un puritan fanatic.
Grupurile nu au fost comparabile deloc. Nu a existat o distribuție aleatorie.
Cei care au fost vaccinați și cei care nu au fost vaccinați au fost în mod evident grupuri foarte diferite.
Și succesul trebuie să fi fost, de asemenea, limitat, deoarece dl Cotton Mather a trebuit să își lase soția să îl refuze
în propria casă timp de 14 zile în timpul acestei campanii de vaccinare, pentru că altfel probabil l-ar fi linșat.
Așadar, trebuie să fi existat incidente grave de sănătate și decese.
Apropo, dl Cotton Mather a făcut și procese de vrăjitoare acolo.
Da, și nici succesele din Europa nu arătau bine.
Dacă vă uitați aici, aceasta este o statistică de la Copenhaga, mortalitatea anuală cauzată de variolă.
Și aici puteți vedea unde a fost deschis și închis din nou spitalul de vaccinare.
Nu se poate vedea din cifre că s-a schimbat ceva.
Așadar, succesele sunt un lucru al trecutului.
Și dacă nu s-au întâmplat în Copenhaga și în alte părți, probabil că nu s-ar fi putut întâmpla nici în Boston.
Și ceea ce multe cărți despre istoria medicinei nu menționează este că în 1729, la opt ani după ce Lady Wadley Montagu a propagat
ideea, Parlamentul britanic interzisese deja inoculările.
Și numai după 1743 au fost efectuate din nou.
Iar medicul personal al Mariei Tereza din Viena a făcut o afirmație foarte înțeleaptă la acea vreme:
aristocrații și cei bogați mor de obicei de variolă.
Colonia netratată supraviețuiește fără tratament.
Acest lucru arată, de asemenea, că variola nu era o boală foarte gravă.
Acestea au devenit o boală gravă doar sub forma acestui vaccin inoculat împotriva pojarului.
Iar acest lucru a influențat istoria.
Nu variolă, ci variolă indusă de vaccin.
Vă voi arăta aici două decese importante.
Ludovic al XV-lea în stânga, ultimul bavarez Wittelsbach în dreapta.
Linia sa a fost stinsă de presupusa sa moarte poc Maximilian III Josef.
Ambii ar fi murit de variolă, unul la vârsta de 64 de ani, iar celălalt la 50 de ani.
Și ceea ce aveau amândoi în comun era că erau conducători foarte iubiți.
Oamenii o duceau bine sub conducerea lor.
Știm cu certitudine că Ludovic al XV-lea nu ar fi putut contracta variolă la vârsta de 64 de ani, deoarece o
contractase în copilărie și variola conferă imunitate pe viață.
Ludovic al XV-lea s-a uitat la el însuși la 64 de ani și a spus: "Dacă nu aș ști că am avut
variolă în copilărie, aș spune că am avut variolă.
El nu a supraviețuit. Nu putea fi decât variolă indusă de vaccin.
Max al III-lea Iosif este acuzat că doar a ordonat populației sale să se supună
vaccinărilor, dar a refuzat întotdeauna el însuși.
Se poate pune la îndoială faptul că a murit de variolă la vârsta de 50 de ani din cauza sănătății depline.
Și mai sunt multe altele.
Doi împărați habsburgi din Viena au murit de asemenea de variolă.
Și există câteva lucruri care ar trebui să ne dea de gândit.
Nobilii care au murit erau oameni foarte bogați.
Dar variola a fost de fapt o boală a mahalalelor, a săracilor.
Cum se poate așa ceva?
Și a fost întotdeauna o boală a copilăriei.
De ce persoanele de vârstă înaintată pot contracta variolă în condiții de sănătate deplină?
Aproape niciun medic nu mai văzuse vreodată variolă la adulți la acea vreme.
Și mai important, toată lumea știe că variola este extrem de contagioasă.
Dar acolo unde conducătorii și ceilalți nobili au murit, nu au mai existat oameni bolnavi
și nu au mai existat decese cauzate de variolă.
Acestea nu erau contagioase și, evident, nu au infectat alte persoane.
Dar mai există un lucru pe care îl au în comun.
Toți conducătorii aveau biserica drept dușman.
Aceștia doreau să retragă bisericii scutirea de impozite.
Ceea ce nu s-a întâmplat după moartea ei.
Și mai am un martor la aceste evenimente.
Acesta este un călugăr, Abraham A. Santa Clara, care a trăit la acea vreme.
Numele său real a fost Johann Ulrich Megerle.
Și a spus deja la momentul respectiv că privilegiul lorzilor Medi Corum este de a ucide fără pedeapsă.
Așadar, James Bond nu a fost prima persoană din istoria omenirii care a primit permisul de a ucide, acesta a fost de
fapt introdus în secolul al XIII-lea odată cu înființarea profesiei medicale, după cum spune dl Megerle.
Pentru toți cei care cred că totul este o exagerare, deoarece vaccinarea nu poate fi atât de rea, am adus o frază
din cartea de istorie a vaccinării scrisă de Hervé Bovin.
Acesta este un profesor emerit din Leuven.
Și el este un susținător înfocat al vaccinării.
De asemenea, asociat cu Institutul Pasteur.
Și scrie în cartea sa din 2011 că inocularea, așa cum era practicată în Europa între 1721 și introducerea metodei
Sutton, despre care vom vorbi imediat, era foarte periculoasă.
Era, fără îndoială, la limita a ceea ce putea fi tolerat.
Deci, indirect, el spune destul de clar că aceste vaccinuri au fost, de asemenea, o potențială armă criminală.
Și nimic din toate acestea nu ar fi fost necesar dacă l-am fi ascultat pe acest domn.
Daniel Sutton, nu un medic universitar, ci un chirurg artizan. Provenea dintr-o familie de chirurgi.
El a efectuat inoculări începând cu 1750, dar folosind o tehnică nouă.
Și a câștigat o mulțime de bani cu ea, apropo.
O inoculare costa 10 lire sterline pentru oamenii obișnuiți și 25 de lire sterline pentru cei bogați.
Făcea între 500 și 1000 pe zi.
Pe atunci, o casă individuală costa 500 de lire sterline. Asta înseamnă că a câștigat mai multe
case individuale într-o singură zi în acest mod.
Dar, cu toate acestea, merită apreciat pentru că a spus la sfârșitul vieții sale: Nu am pierdut niciun pacient.
În primul rând, el s-a abținut de la luarea oricăror măsuri toxice suplimentare. Acest lucru este adesea
uitat în povestea vaccinării, la fel cum, de exemplu, adjuvanții din vaccinuri sunt adesea omise.
Pentru că atunci, când erai vaccinat, în medicina oficială primeai și adalas, antimoniu,
mercur și alte lucruri otrăvitoare gustoase.
El nu a făcut nimic din toate astea.
El a făcut doar această inoculare și nu a spus nimic altceva, cu excepția aerului proaspăt.
Dar a făcut un lucru mai presus de toate. Și dacă oamenii l-ar fi ascultat pe dl Sutton,
dezastrul vaccinării Covid nu s-ar fi întâmplat.
El a efectuat un experiment de bază.
Odată a zgâriat puroiul în piele fără să curgă sânge.
El a disecat pielea o dată, a injectat puroiul în țesutul adipos subcutanat și apoi a
injectat puroiul în mușchi și a văzut ce se întâmplă.
Și a descoperit că evenimentul țintă a fost pustulele de vaccinare de pe piele, adică o boală de variolă
inofensivă, ca să spunem așa, care apare după această inoculare.
Acest lucru s-a întâmplat numai atunci când a făcut inocularea în piele, nu în țesutul gras subcutanat și nu în mușchi.
De ce?
De fapt, este clar.
Deoarece sistemul nostru imunitar funcționează intracutanat.
Tot ceea ce punem în adâncime este un dezastru.
Din păcate, medicina nu și-a dat seama de acest lucru încă de pe vremea dlui Sutton, acum 250 de ani.
Din păcate, cartea sa "Inoculatorul" a fost publicată abia în 1796, când vaccinarea lui Jenner era deja la început.
Dar ceea ce ne-a învățat Sutton este că sistemul nostru imunitar funcționează doar prin intermediul pielii și al membranelor
mucoase, dacă vreți să-l învățați ceva cu ajutorul vaccinurilor.
Acesta este un aranjament evolutiv. Dar nu și dacă injectați ceva mai adânc în țesut.
Doar pielea, nasul, gâtul, plămânii și tractul digestiv pot avea un efect asupra memoriei sistemului imunitar.
Orice altceva este o vătămare corporală cu potențialul de a provoca vătămări.
Asta ar fi fost descoperirea lui Sutton.
Dar domnul Jenner a venit.
Iar dl Jenner a fost de părere, nu ca primul, ci și ca alți medici înaintea sa, că variola inofensivă, care ar
fi făcut ca mulgătorii să nu aibă cicatrici de variolă,
dar au păstrat o piele albă frumoasă, ar putea servi ca un bun substitut pentru caii variolei umane dacă ar fi inoculate cu ei.
De fapt, mulgătorii au rămas sănătoși și au avut o piele frumoasă doar pentru că au consumat lapte de vacă
proaspăt, nepasteurizat. Nu avea nimic de-a face cu variola.
De ce? Pentru că erau extrem de rare.
Jenner însuși nu a furnizat niciodată dovezi ale eficacității vaccinării sale și a efectuat experimente lipsite de etică.
Astfel, de exemplu, l-a imunizat pe fiul grădinarului său cu acest vaccin împotriva variolei bovine și l-a expus
pe copil la variolă pentru a vedea dacă se întâmplă ceva.
Și nu a ezitat să își vaccineze fiul. Nici asta nu citiți de obicei.
Fiul său a fost handicapat mintal după acest vaccin și a murit la vârsta de 21 de ani.
Acesta este eroul vaccinării Jenner.
În urmă cu câțiva ani, au fost examinate și tuburile vechi pe care dl Jenner le-a trimis atunci.
Nu conținea deloc cowpox.
Era variolă de cal acolo, sau poate doar ceva uscat, ceva care a fost trimis peste tot în lume,
care cu siguranță nu ar fi putut fi de niciun folos.
Iar puținele statistici disponibile în Anglia după momentul introducerii lui Jenner vă arată aici, în
partea stângă, decesele cauzate de variolă în Anglia.
Vaccinarea era obligatorie încă din 1853.
14.000, 20.000 și apoi o epidemie cu 44.000 de decese cauzate de variolă.
Apoi, oamenii au realizat încet că vaccinarea va duce de fapt la moartea variolei.
Și apoi a existat un oraș care a făcut experimentul, ca să spun așa. Îl puteți vedea aici. Acesta este orașul Leicester.
Mă voi întoarce din nou.
Orașul Leicester, care a declarat pur și simplu din partea consiliului municipal că vaccinarea
obligatorie nu va mai fi practicată în limitele orașului.
Vaccinarea nu mai este obligatorie.
Astfel, orașul Leicester are cel mai mic număr de cazuri de variolă și cel mai mic număr de decese
cauzate de variolă în comparație cu celelalte orașe în care s-a practicat vaccinarea obligatorie.
Și acest lucru a fost, de asemenea, demonstrat de cursul ulterior al evenimentelor de la sfârșitul
secolului al XIX-lea și începutul secolului al XX-lea.
Aici puteți vedea numărul de cazuri de variolă care au murit și cele care au murit ca urmare a vaccinării antivariolice.
Curbele arată în esență aceleași valori ridicate.
Aceasta înseamnă că nici măcar susținătorii înfocați ai vaccinării nu pot vorbi despre o reducere a mortalității.
Dar nu au existat doar decese, ci și dizabilități grave.
Meningita a apărut cu modificări ale vaccinării antivariolice.
Iar în 1924, un patolog din Praga a stabilit pentru prima dată legătura clară în timpul unei autopsii.
Puteți vedea cât timp durează asta. Deci 125 de ani. 25 de ani de la introducerea vaccinării.
Prima dată s-a descoperit că toată chestia provoca meningită.
Deși, desigur, acest lucru s-a mai întâmplat.
Apoi a fost nevoie de o altă viață umană, și anume o generație, 30 de ani, pentru ca daunele produse de
vaccinuri să fie recunoscute la Karlsruhe în 1953.
Până atunci, oficial, nu se înregistraseră daune cauzate de vaccinuri, deși oamenii erau vaccinați de 250 de ani.
Și în RFG, deși nu au mai existat cazuri de variolă, au existat 7 cazuri confirmate de variolă din 1949 până în 1979, 360
de decese prin vaccinare recunoscute de RKI sau Institutul Paul Ehrlich și cel puțin 984 de leziuni permanente.
Acesta este motivul pentru care variola a trebuit să fie declarată eradicată în 1979, deoarece aceasta era singura
modalitate de a scoate vaccinul antivariolic de pe scenă.
În caz contrar, vaccinarea împotriva variolei ar fi trebuit să fie continuată.
Dar asta nu a funcționat.
Și aș dori să închei cu un citat dintr-un medic american, un susținător al vaccinării care a fost
director medical al medicinei preventive în armata SUA.
În 1940, după aproape 250 de ani de istorie a vaccinării, el a declarat că întreaga problemă a imunizării, atât
activă, cât și pasivă, se afla încă în stadiul experimental.
Și asta este ceea ce am experimentat acum din nou, stadiul experimental în care se află totul.
Și dacă acesta este cazul după acest timp, atunci puteți spune doar de ce vaccinările pot fi încă o problemă.