V školských učebniciach sa dočítate, ako boli najprv kiahne a potom jedna choroba za
druhou porazené bezpečnou a účinnou imunizáciou.
Ale je to naozaj pravda?
Univerzitný lektor Dr. Gerd Reuther, rádiológ a historik medicíny, objasňuje túto otázku.
Doktor Reuther je už dlho známy svojou kritikou medicíny ovládanej farmaceutickými výrobkami, ktorú vyjadril vo svojom bestselleri
"Der betrogene Patient", ktorý vyšiel v časopise Spiegel.
Dr. Gerd Reuter vo svojej prednáške na príklade očkovania proti kiahňam a medicínsko-historických zdrojov poukazuje na
dôsledky povinného očkovania proti kiahňam pre obyvateľstvo.
Podľa doktora Reuthera boli kiahne neškodné ochorenie, ale očkovanie proti kiahňam viedlo k desiatkam tisíc úmrtí.
Očkovanie znamenalo takpovediac smrť kiahní.
Podľa doktora Reuthera by sa 300 rokov histórie očkovania dalo prirovnať k jedinému zdravotnému zločinu.
Vypočujte si, čo hovorí doktor Reuter o očkovaní a najmä o očkovaní proti kiahňam.
Prednáška sa konala v rámci sympózia MWGFD na tému "Povolenie očkovania, odporúčanie
očkovania, povinné očkovanie - sú údaje dostatočné?".
Dr. Ronald Weikl: Užite si to, prosím. Teraz sa, prosím, pripojte ku mne a vypočujte si určite mimoriadne
zábavnú prezentáciu nášho váženého kolegu Dr. Gerda Reuthera s názvom "Očkovanie - úspešný príbeh?"
Dr. Gerd Reuther: Áno, milý René, ďakujem vám, milí hostia.
Očkovanie Covid-19, ktoré nebolo očkovaním, nebolo prvým zdravotným zločinom v medicíne.
V skutočnosti je 300 rokov histórie očkovania jedným zdravotným zločinom, ale z časových
dôvodov budem hovoriť len o jednom očkovaní.
To je však 200 rokov histórie očkovania, pričom prvých 200 rokov bolo venovaných očkovaniu proti kiahňam.
A toto očkovanie proti kiahňam sa už uskutočnilo presne rovnakým spôsobom ako Covid-19.
Išlo o nátlak, tresty, veľa peňazí, v niektorých prípadoch dokonca viac peňazí ako dnes.
A išlo o niečo, čo nemalo dôkazy.
Škody boli zakryté.
Niekto môže povedať, či môžete porovnávať kiahne a Covid?
Covid, bola to len chrípka.
Neštovice však boli strašná choroba.
Priniesol som vám tento jeden obrázok, ktorý budete vidieť znova a znova.
Zaujímavé je, že na internete a v knihách vidíte stále tie isté obrázky kiahní.
V ére fotografie a filmu nebolo toľko chorých na kiahne, aby ste mohli neustále privádzať nových.
V 19. storočí sa však istý karikaturista odvážil ukázať, že kiahne v skutočnosti nie sú až
taká hrozná choroba a nie sú horšie ako Covid.
Ale vyzerajú zle.
Preto si tu dovolil ako istý druh marketingového gagu pre lekárov, ktorí tu jazdia na
volovi a oslovi, a ako istý druh podnetu, aby
Očkovanie nymfy pokrytej neštovicami na zastrašenie ľudí.
A môžete vidieť, čo robia deti napravo.
Deti utekajú.
Ale vy potrebujete tento scenár strachu ako mŕtvoly, ktoré by s Covidom ležali na každom rohu ulice.
Takto bola zobrazená táto nymfa v pančuchách.
A strach bol vždy stredobodom tohto biznisu.
Ale ani to nebolo opodstatnené v prípade kiahní.
Prečo? Je známe, že kiahne existujú už najmenej tisíc rokov, pravdepodobne mnoho tisíc rokov.
sa vyskytovali aj na Západe, ale ako neškodná detská choroba, o ktorej sa ani nehovorilo.
A tu je niekoľko štatistík z Anglicka.
A tu vidíte, že všetko sa začína o 1630.
Ide o prvý zdokumentovaný prípad u dospelého človeka, ktorý pravdepodobne zodpovedal pravým kiahňam.
Dovtedy je nanajvýš otázne, či sa dospelý človek nakazil kiahňami.
To sa začalo až v druhej polovici 17. storočia.
A najmä katastrofa s kiahňami sa odohrala v 18. storočí, keď už bolo k dispozícii očkovanie.
Pretože predtým, keď sa sem pozriete znova, v Londýne nebolo sto úmrtí na kiahne ročne.
Mnohí žili vo veľmi zlých sociálnych podmienkach.
A až v 18. storočí sa vyskytli státisíce smrteľných prípadov kiahní.
Zamyslime sa nad spoločnosťou Covid.
Ľudia nezomierali v roku 2020, ale až po začatí očkovania.
A tu je možno prvý náznak.
Mohlo by to mať niečo spoločné s iným sociálnym vývojom?
Áno, kiahne sa stali pre Európu katastrofou až vtedy, keď po tridsaťročnej vojne nastúpila protireformácia.
V mnohých knihách sa dodnes píše a usilovne kopíruje, že očkovanie pacientov s kiahňami
hnisom má v ľudovom liečiteľstve starú tradíciu.
Číňania, Indovia a Afričania to už urobili, a preto je očkovanie tou najprirodzenejšou vecou na svete.
Ak sa pozriete na fakty, nie je to vôbec pravda.
Pred rokom 1700 neexistujú žiadne dokumenty, ktoré by niekomu umožňovali vyškriabať hnis do inej osoby.
Očkovanie bolo prvýkrát zdokumentované okolo roku 1700 dvoma gréckymi veštcami v Konštantínopole.
Krátko nato sa tam objavili aj epidémie kiahní.
V roku 1713 grécky lekár prvýkrát informoval o takomto očkovaní.
Ale nie stará tradícia ľudovej medicíny.
A tiež je to stará babská povedačka z histórie kiahní, ktorá hovorí, že táto žena, lady Wortley Montaguová, bola
veľkou zavádzačkou prospešného očkovania proti kiahňam.
Videla to v Konštantínopole a potom od roku 1721 pôsobila ako lobistka pre vakcíny v západnej Európe.
A v podstate ho rozšíril na vyššiu triedu.
Ale aj vtedy zdraví ľudia zomierali v dôsledku týchto očkovaní.
A to najmä vo vedúcich spoločenských kruhoch.
Dokonca aj medzi zástancami očkovania je potvrdená najmenej 2-percentná úmrtnosť.
Nevieme, aká vysoká bola v skutočnosti.
Ale pani Wortley Montaguovú môžete z príbehu vynechať, v skutočnosti v ňom nehrala žiadnu úlohu.
Pretože desať rokov po jej práci lobistky za vakcíny nebolo v Anglicku zaočkovaných viac ako 1000 ľudí.
Ešte dôležitejší bol istý abbé Conti, o ktorom sa v príbehu takmer nič nedozviete.
Jezuita, ktorý sa zasadzoval za toto očkovanie.
A dôvod, prečo sa očkovanie aj tak ujalo, bol ten, že išlo o veľké peniaze.
Tu je príklad.
K ruskej cárovnej Kataríne Veľkej bol povolaný anglický lekár, aby ju a deti zaočkoval.
A za túto činnosť trvajúcu povedzme päť minút dostal odmenu 10 000 libier. V dnešnom prepočte približne jeden milión eur.
Doživotný dôchodok 500 libier ročne a titul baróna.
On a jeho potomkovia mali doživotné právo.
Očkovaných Porsche je dnes v garážach pomerne málo.
V roku 1721 sa tieto nejasné očkovania proti kiahňam na
sa vylialo do rybníka.
Údajne sa do USA dostali prípady kiahní na lodi.
A duchovný a lekár vtedy trvali na tom, že je nevyhnutné chrániť obyvateľstvo očkovaním.
A toto hodnotenie, ktoré vtedy urobili, sa považuje aj za prvú lekársku štatistiku.
Úmrtnosť na kiahne vo výške 15 % by sa znížila na 2,5 %. Úspech.
Neuvedomujete si však, že to nebola riadna štúdia pána Cottona Mathera, fanatického puritána.
Skupiny neboli vôbec porovnateľné. Neexistovalo žiadne náhodné rozdelenie.
Tí, ktorí boli očkovaní, a tí, ktorí očkovaní neboli, boli zjavne veľmi odlišné skupiny.
A úspech musel byť obmedzený aj preto, že pán Cotton Mather musel počas tejto očkovacej kampane nechať svoju ženu 14 dní zaprieť
vo vlastnom dome, pretože inak by ho pravdepodobne zlynčovali.
Muselo teda dôjsť k vážnym zdravotným nehodám a úmrtiam.
Mimochodom, pán Cotton Mather tam tiež viedol procesy s čarodejnicami.
Áno, a ani úspechy v Európe nevyzerali dobre.
Ak sa pozriete sem, toto je štatistika z Kodane, ročná úmrtnosť na kiahne.
A tu môžete vidieť, kde bola očkovacia nemocnica otvorená a opäť zatvorená.
Z údajov nevidno, že by sa niečo zmenilo.
Úspechy sú teda minulosťou.
A ak sa to nestalo v Kodani a inde, pravdepodobne sa to nemohlo stať ani v Bostone.
V mnohých knihách o histórii medicíny sa tiež nespomína, že v roku 1729, teda osem rokov po tom, čo lady Wadley Montaguová
celú vec propagovala, britský parlament už očkovanie zakázal.
A až po roku 1743 sa opäť uskutočnili.
A osobný lekár Márie Terézie vo Viedni vtedy veľmi múdro konštatoval, že aristokrati
a bohatí ľudia zvyčajne umierajú na kiahne.
Neliečená kolónia prežije bez liečby.
To tiež dokazuje, že kiahne neboli skutočne vážnou chorobou.
Závažným ochorením sa stali až v podobe tejto očkovacej vakcíny proti kiahňam.
A to ovplyvnilo históriu.
Nie kiahne, ale kiahne vyvolané vakcínou.
Ukážem vám tu dve významné úmrtia.
Ľudovít XV. vľavo, posledný bavorský Wittelsbach vpravo.
Jeho rod vymrel údajnou smrťou Maximiliána III. Jozefa.
Obaja údajne zomreli na kiahne, jeden vo veku 64 rokov, druhý vo veku 50 rokov.
A obaja mali spoločné to, že boli veľmi obľúbenými vládcami.
Ľuďom sa pod ich vládou darilo.
S istotou vieme, že Ľudovít XV. sa nemohol nakaziť kiahňami vo veku 64 rokov, pretože sa nimi nakazil
ako dieťa a kiahne mu poskytujú celoživotnú imunitu.
Ľudovít XV. sa na seba pozrel vo veku 64 rokov a povedal: "Keby som nevedel, že som mal v
detstve kiahne, povedal by som, že som mal kiahne.
Neprežil to. Mohli to byť len očkovaním vyvolané kiahne.
Max III Jozef je obvinený z toho, že len nariadil, aby sa jeho obyvatelia podrobili očkovaniu, ale sám to vždy odmietol.
Možno pochybovať o tom, že zomrieť na kiahne vo veku 50 rokov z plného zdravia.
A je ich oveľa viac.
Na kiahne zomreli aj dvaja habsburskí cisári vo Viedni.
A je tu niekoľko vecí, ktoré by nás mali prinútiť zamyslieť sa.
Šľachtici, ktorí zomreli, boli veľmi bohatí ľudia.
Ale kiahne boli v skutočnosti chorobou chudobných chudobných štvrtí.
Ako je to možné?
A vždy išlo o detskú chorobu.
Prečo môžu ľudia v pokročilom veku dostať kiahne z plného zdravia?
V tom čase sa s neštovicami u dospelých nestretol takmer žiadny lekár.
A čo je dôležitejšie, každý vie, že kiahne sú mimoriadne nákazlivé.
Ale tam, kde zomreli panovníci a iní šľachtici, už neboli žiadni chorí ľudia a žiadne úmrtia na kiahne.
Neboli nákazlivé a zrejme nenakazili iných ľudí.
Majú však ešte jednu spoločnú vlastnosť.
Všetci vládcovia mali cirkev za nepriateľa.
Chceli cirkvi odobrať daňové oslobodenie.
Čo sa po jej smrti nestalo.
A mám ďalšieho svedka týchto udalostí.
Ide o mnícha Abraháma A. Santa Claru, ktorý žil v tom čase.
Jeho skutočné meno bolo Johann Ulrich Megerle.
A už vtedy povedal, že výsadou pánov z Medi Corum je zabíjať bez trestu.
James Bond teda nebol prvou osobou v histórii ľudstva, ktorá dostala povolenie zabíjať, v skutočnosti bolo
toto povolenie zavedené v 13. storočí so založením lekárskej profesie, ako hovorí pán Megerle.
Pre každého, kto si myslí, že to všetko je prehnané, pretože očkovanie nemôže byť také zlé, som
priniesol vetu z knihy Hervé Bovina o histórii očkovania.
Ide o emeritného profesora v Leuvene.
A je horlivým zástancom očkovania.
Spája sa aj s Pasteurovým inštitútom.
Vo svojej knihe z roku 2011 píše, že očkovanie, ktoré sa v Európe praktizovalo od roku 1721 do zavedenia Suttonovej
metódy, o ktorej budeme hovoriť o chvíľu, bolo veľmi nebezpečné.
Nepochybne to bolo na hranici únosnosti.
Takže nepriamo hovorí aj to, že tieto očkovania boli tiež potenciálnou vražednou zbraňou.
A nič z toho by nebolo potrebné, keby sme tohto pána počúvali.
Daniel Sutton, nie akademický lekár, ale remeselný chirurg. Pochádzal z rodiny chirurgov.
Očkovanie vykonával od roku 1750, ale s použitím novej techniky.
A mimochodom, zarobil na tom veľa peňazí.
Očkovanie stálo 10 libier pre bežných ľudí a 25 libier pre bohatých.
Denne zarobil 500 až 1000 eur.
Vtedy stál rodinný dom 500 libier. To znamená, že takto zarobil niekoľko rodinných domov za jeden deň.
Ale napriek tomu si zaslúži uznanie, pretože na konci svojho života povedal: Neprišiel som o pacienta.
Po prvé, zdržal sa akýchkoľvek ďalších toxických opatrení. Na to sa v príbehu o očkovaní často zabúda, rovnako
ako sa napríklad často vynechávajú adjuvansy vo vakcínach.
Pretože vtedy, keď ste boli očkovaní, ste v oficiálnej medicíne dostali aj adalá, antimón, ortuť a iné chutné jedovaté veci.
Nič z toho neurobil.
Urobil len toto očkovanie a nepovedal nič iné okrem čerstvého vzduchu.
Jednu vec však urobil nadovšetko. Keby ľudia pána Suttona počúvali, ku katastrofe s očkovaním proti Covidu by nedošlo.
Uskutočnil základný experiment.
Raz si len poškriabal hnis do kože bez toho, aby mu tiekla krv.
Raz rozrezal kožu, vstrekol hnis do podkožného tukového tkaniva a potom vstrekol hnis do svalov a videl, čo sa stalo.
A zistil, že cieľovou udalosťou boli očkovacie pľuzgieriky na koži, t. j. takpovediac neškodné
ochorenie kiahní, ktoré sa vyskytuje po tomto očkovaní.
K tomu došlo len vtedy, keď vykonal inokuláciu do kože, nie do podkožného tukového tkaniva a nie do svalov.
Prečo?
Je to vlastne jasné.
Pretože náš imunitný systém funguje intrakutánne.
Všetko, čo sme vložili hlbšie, je katastrofa.
Žiaľ, medicína si to od čias pána Suttona pred 250 rokmi neuvedomila.
Nanešťastie, jeho kniha "Inokulátor" bola publikovaná až v roku 1796, keď už Jennerovo očkovanie bolo na začiatku.
Ale Sutton nás naučil, že náš imunitný systém funguje len cez kožu a sliznice, ak ho chcete niečo naučiť očkovaním.
Ide o evolučné riešenie. Ale nie, ak do tkaniva vstreknete niečo hlbšie.
Na pamäť imunitného systému môže mať vplyv len koža, nos, hrdlo, pľúca a tráviaci trakt.
Čokoľvek iné je telesné poškodenie s potenciálom spôsobiť škodu.
To by bol Suttonov prielom.
Ale pán Jenner prišiel.
A pán Jenner bol toho názoru, nie ako prvý, ale aj iní lekári pred ním, že neškodné kravské kiahne, ktoré by
viedli k tomu, že dojnice by nemali jazvy po kiahňach,
ale zachovali si krásnu bielu kožu, by mohli slúžiť ako dobrá náhrada ľudských koní na neštovice, ak by sa nimi naočkovali.
Dojnice boli zdravé a mali krásnu pleť len preto, že mali čerstvé, nepasterizované kravské
mlieko. Nemalo to nič spoločné s kravskými kiahňami.
Prečo? Pretože boli veľmi vzácne.
Samotný Jenner nikdy neposkytol dôkazy o účinnosti svojho očkovania a vykonával neetické experimenty.
Tak napríklad očkoval syna svojho záhradníka vakcínou proti kravským kiahňam a vystavil
dieťa kiahňam, aby zistil, či sa niečo stane.
A neváhal dať svojho syna zaočkovať. To sa zvyčajne tiež nedočítate.
Jeho syn bol po tomto očkovaní mentálne postihnutý a zomrel vo veku 21 rokov.
Toto je hrdina očkovania Jenner.
A pred niekoľkými rokmi sa skúmali aj staré skúmavky, ktoré vtedy poslal pán Jenner.
Kravské kiahne v ňom vôbec neboli.
Boli tam konské kiahne, alebo možno len niečo vysušené, niečo, čo sa roznieslo po celom svete, čo určite nemohlo byť na nič.
A niekoľko štatistík, ktoré sú k dispozícii v Anglicku po Jennerovom zavedení, vám ukazuje tu na
ľavej strane, že išlo o úmrtia na kiahne v Anglicku.
Očkovanie bolo povinné už od roku 1853.
14 000, 20 000 a potom epidémia so 44 000 úmrtiami na kiahne.
Ľudia si potom pomaly uvedomovali, že očkovanie by v skutočnosti viedlo k úmrtiu na kiahne.
A potom tu bolo mesto, ktoré takpovediac urobilo experiment. Môžete si ho pozrieť tu. Toto je mesto Leicester.
Vrátim sa tam znova.
Mesto Leicester, ktoré jednoducho oznámilo mestskej rade, že povinné očkovanie sa už nebude vykonávať na území mesta.
Očkovanie už nie je povinné.
A mesto Leicester má v porovnaní s ostatnými mestami, v ktorých bolo zavedené povinné očkovanie, najnižší počet
prípadov ochorenia na pravé kiahne a najnižší počet úmrtí na ne.
Ukázal to aj ďalší vývoj udalostí na konci 19. a na začiatku 20. storočia.
Tu si môžete pozrieť počet úmrtí na kiahne a počet úmrtí v dôsledku očkovania proti kiahňam.
Krivky v podstate vykazujú rovnako vysoké hodnoty.
To znamená, že ani horliví zástancovia očkovania nemôžu hovoriť o znížení úmrtnosti.
Nešlo však len o úmrtia, ale aj o ťažké zdravotné postihnutia.
Meningitída sa vyskytla pri modifikácii očkovania proti kiahňam.
V roku 1924 patológ v Prahe pri pitve prvýkrát zistil jasnú súvislosť.
Môžete vidieť, ako dlho to trvá. Takže 125 rokov. 25 rokov po zavedení očkovania.
Prvýkrát sa zistilo, že celá vec spôsobuje meningitídu.
Aj keď sa to, samozrejme, už stalo.
A potom trvalo ďalší ľudský život, konkrétne jednu generáciu, 30 rokov, kým sa v Karlsruhe v
roku 1953 uznalo poškodenie spôsobené vakcínou.
Dovtedy sa oficiálne nezistilo žiadne poškodenie vakcínou, hoci ľudia boli očkovaní už 250 rokov.
A hoci v SRN už neboli žiadne prípady kiahní, v rokoch 1949 až 1979 bolo potvrdených 7 prípadov kiahní, 360
úmrtí na očkovanie, ktoré priznal RKI alebo Inštitút Paula Ehrlicha, a najmenej 984 trvalých poranení.
A práve preto museli byť kiahne v roku 1979 vyhlásené za eradikované, pretože to bol jediný
spôsob, ako dostať očkovanie proti kiahňam zo scény.
V opačnom prípade by sa v očkovaní proti kiahňam muselo pokračovať.
To však nefungovalo.
A na záver by som rád uviedol citát amerického lekára, zástancu očkovania, ktorý bol riaditeľom
lekárskej preventívnej medicíny v americkej armáde.
V roku 1940, po takmer 250 rokoch histórie očkovania, povedal, že celá otázka imunizácie,
aktívnej aj pasívnej, je stále v štádiu experimentu.
A práve to sme teraz opäť zažili, experimentálnu fázu, v ktorej sa celá vec nachádza.
A ak je to tak aj po tomto čase, potom môžete len povedať, prečo môže byť očkovanie vôbec ešte problémom.