Учебници у школама нам говоре како је мали богиња први пут поражена, а затим једна болест за
другом, захваљујући безбедним и ефикасним вакцинама.
Али да ли је ово заиста тачно?
Ово питање испитује универзитетски предавач др Герд Реутер, радиолог и историчар медицине.
Др Реутер је дуго познат по својој критици медицине под доминацијом фармацеутске индустрије и то је такође изнео у свом
бестселеру у Шпиглу "Der betrogene Patient" (Преварени пацијент).
У свом предавању др Герд Реутер користи пример вакцинације против великих богиња и изворе из медицинске историје
да покаже последице које је обавезна вакцинација против великих богиња имала на становништво.
Према др Ројтеру, велики богиљак је био безопасна болест, али је вакцинација против великог
богиљка довела до десетина хиљада смртних случајева.
Са вакцинацијом је, такорећи, дошла смрт великих богиња.
Према др Рутеру, 300 година историје вакцинације могло би се изједначити са једним злочином против здравља.
Чујте сами шта др Ројтер има да каже о вакцинацијама, а посебно о вакцинацији против великих богиња.
Предавање је одржано у оквиру симпозијума MWGFD на тему "Одобрење вакцина, препоруке за
вакцинацију, обавезна вакцинација – да ли су подаци довољни?"
Др Роналд Вајкл: Уживајте, молим вас. Придружите ми се сада на оно што ће сигурно бити изузетно забавно
предавање нашег цењеног колеге др Герда Реутера, под називом "Вакцинације – прича о успеху?"
Др Герд Реутер: Да, драги Рене, хвала вам пуно, драги гости.
Ковид-19 вакцинације, које нису биле вакцинације, нису биле први здравствени злочин у медицини.
Заправо, 300 година историје вакцинације представља један велики здравствени злочин, али због
временских ограничења говорићу само о једној вакцинацији.
Међутим, то је 200 година историје вакцинације, јер су прве 200 године биле посвећене
искључиво вакцинацији против великих богиња.
И овај програм вакцинације против великих богиња спроведен је на потпуно исти начин као и актуелни програм за Ковид-19.
Било је реч о принуди, о казнама, о великом новцу, у неким случајевима чак и о већем новцу него данас.
И радило се о томе да се уради нешто за шта није било никаквих доказа.
И штета је прикривена.
Неки би могли рећи, да ли се велики богиљац и Ковид заиста могу упоредити?
Ковид, то је био само грип.
Али велики богиње су биле заиста ужасна болест.
Понео сам са собом ову једну слику за тебе, коју ћеш изнова и изнова видети.
Занимљиво је да увек виђате исте слике великих богиња на интернету и у књигама.
У доба фотографије и филма није било толико пацијената са великом богињом да бисте могли непрестано доводити нове.
Али још у 19. веку, један карикатуриста је усудио да покаже да мали богићи заправо нису били тако
страшна болест и да нису нужно били гори од Ковида.
Само што изгледају ужасно.
Дакле, он је овде, да тако кажем, искористио слободу као маркетиншки трик за лекаре који овде јашу на
биковима и магарцима и као подстицај, да тако кажем, да
Вакцинација носи са собом нимфу прекривену великом богињом, намењену да уплаши људе.
И можете видети шта деца раде на десној страни.
Деца беже.
Али вам треба овај сценарио страха, као лешеви који би сада лежали на сваком углу улице због Ковида.
Дакле, овде су показали ову пимпласту нимфу.
И страх је одувек био централни део пословања.
Али то није било оправдано ни за велику богињу.
Зашто? Познато је да велики богиња постоји најмање хиљаду година, а вероватно и много хиљада година.
такође су били присутни на Западу, али као безопасна дечја болест о којој се није ни расправљало.
И овде сам донео неке статистике из Енглеске.
И као што видите, почиње око 1630.
Ово је први документовани случај одрасле особе која је вероватно имала велику богињу.
До тада постоје само сумњиве чињенице да је одрасла особа могла да се зарази великом богињом.
То је почело тек у другој половини 17. века.
И изнад свега, катастрофа великих богиња догодила се у 18. веку, када су вакцинације већ постојале.
Јер пре тога, ако погледате поново, у Лондону је сваке године било мање од стотину смртних случајева од великих богиња.
Многи су живели у веома лошим друштвеним условима.
И тек у 18. веку било је стотине хиљада смртних случајева великих богиња.
И хајде да само размислимо о Ковиду.
Људи нису умирали 2020. године, али тек након што је почело вакцинисање.
И овде, можда, јесте први траг.
Да ли ово може имати везе са другим друштвеним развојима?
Да, велика богиња је постала катастрофа за Европу тек када се Контрреформација учврстила након Тродецетогодишњег рата.
Многе књиге и даље тврде, а то се марљиво и понавља, да је инокулација гнојем од оболелих од
великих богиња стара народна медицинска традиција.
Кинези, Индијци и Африканци су то већ урадили, због чега је вакцинација најприроднија ствар на свету.
Ако погледате чињенице, то уопште није тачно.
Не постоје документи пре 1700. године који указују да је ико икада урезао гној у кожу друге особе.
Инокулације су први пут документоване око 1700. године од стране двоје грчких пророка у Цариграду.
Ускоро након тога и тамо су избиле епидемије великих богиња.
А 1713. године појавио се први извештај грчког лекара о таквим инокулацијама.
Али није стара народна медицинска традиција.
И такође је стара бајка из историје великих богиња да је ова жена, леди Вортли Монтагу, била велика
увозница корисне вакцинације против великих богиња.
Она је ово видела у Цариграду, а затим је од 1721. године па надаље деловала као лобиста за вакцинацију у Западној Европи.
И то је углавном распрострањено међу вишом класом.
Али чак и тада су здрави људи умирали као последица ових вакцинација.
А посебно у водећим друштвеним круговима.
Чак и међу заговорницима вакцинације признаје се стопа смртности од најмање 2%.
Нико не зна колико је заправо било високо.
Али заправо можете уклонити госпођу Вортли Монтагу из приче, јер она заправо није имала никакву улогу.
Десет година након што је почела да лобира за вакцинацију, у Енглеској је вакцинисано највише 1.000 људи.
Важнији је био одређени аба Конти, о коме у историји сазнајете врло мало.
Језуита који је снажно заговарао ове вакцинације.
А разлог због којег су ипак добиле на замаху било је то што је у игри било много новца.
Ево примера.
Енглески лекар је позван код руске царице Катарине Велике да је вакцинише и вакцинише њену децу.
И за ову активност, која је трајала, рецимо, пет минута, он је добио плату од 10.000 фунти.
У данашњем еквиваленту, то је око милион евра.
Доживотна пензија од 500 фунти годишње и титула барона.
Он и његови потомци били су обезбеђени за цео живот.
Данас у гаражама има релативно мало вакцинисаних Поршеа.
1721. године, ове нејасне инокулације гноја великих богиња путем
Прскајући у папрати
Наводно, случајеви великих богиња су увезени у САД помоћу брода.
А затим су свештеник и лекар инсистирали да је неопходно заштитити становништво вакцинацијама.
И ова процена, коју су спровели у то време, такође се сматра првом медицинском статистиком.
Стопа смртности од великих богиња била би смањена са 15% на 2,5%. Успех.
Међутим, људи не узимају у обзир да ово није била правилна студија коју је спровео господин Котон Матер, фанатични пуританац.
Групе уопште нису биле упоредиве. Није било случајне расподеле.
Они који су били вакцинисани и они који нису били вакцинисани били су очигледно веома различите групе.
И успех је такође морао бити ограничен јер се господин Котон Матер морао крити у својој кући 14 дана током ове кампање вакцинације,
јер се његова супруга плашила да би иначе био линчован.
Дакле, морало је да је било озбиљних здравствених инцидената и смртних случајева.
Господин Коттон Матер је, узгред, тамо такође спровео суђења вештицама.
Да. И у Европи ствари нису изгледале добро у погледу успеха.
Ако погледате овде, ово су статистички подаци из Копенхагена који показују годишњу стопу смртности од великих богиња.
И овде је означено где је болница за инокулацију отворена и поново затворена.
У бројкама не можете видети ништа што би указивало да се било шта променило.
Толико о успеху.
И ако нисте ушли у Копенхаген и другде, вероватно се то није догодило ни у Бостону.
А оно што такође није поменуто у многим књигама о историји медицине јесте да је 1729. године, осам година
након што је леди Вудли Монтагју промовисала ту идеју, британски парламент већ забранио инокулације.
И тек након 1743. године било је извршено поново.
А лични лекар Марије Терезије у Бечу тада је изнео веома мудру изјаву да аристократе и
богати људи обично умиру од великих богиња.
Нелечена колонија преживљава без лечења.
Ово такође показује да велики богиљац заправо није била озбиљна болест.
Само у облику ове вакцинације мали богиње су постале озбиљна болест.
И то је утицало на историју.
Не велики богиња, већ ваксинија.
Овде ћу вам показати две истакнуте смрти.
Слева Луј XV; справа последњи баварски Вителсбах.
Његов род је прекинут наводном смрћу од великих богиња Максимилијанa III Јозефа.
Каже се да су обоје умрли од великих богиња, један у 64. години, а други у 50. години.
И оно што су обоје имали заједничко било је то што су били веома вољени владари.
Људи су просперирали под њиховом влашћу.
Знамо са сигурношћу да Луј XV није могао да се зарази великим богињама у 64. години, јер их је већ имао
као дете, а велике богиње дају доживотни имунитет.
Луј XV је погледао себе у 64. години и рекао: "Да нисам знао да сам као дете имао велику богињу, рекао бих да је имам."
Он није преживео. То је морао бити вакцинација против великих богиња.
Макс III Јозеф је оптужен да је наредио да се његови људи вакцинишу, али да је он сам увек одбијао да то учини.
Може се сумњати да је могуће умрети од великих богиња у 50. години живота у савршеном здрављу.
И има још много других.
Два хабзбуршка цара у Бечу такође су умрла од великих богиња.
И постоји неколико ствари које би требало да нас натерају на размишљање.
Племићи који су умрли били су људи који су уживали у веома високом стандарду живота.
Али је мали богиљак заправо био болест сиромашних четврти.
Како то може бити?
И то је увек била болест из детињства.
Зашто људи у дубокој старости могу да добију велику богињу иако су у савршеном здрављу?
Једва да је иједан други лекар у то време видео велику богињу код одраслих.
И што је још важније, сви знају да је велики богиљак изузетно заразан.
Али тамо где су владари и други племићи умрли, више није било случајева болести нити смртних исхода од великих богиња.
Они нису били заразни и очигледно нису заразили друге људе.
Али постоји још једна ствар коју имају заједничку.
Сви владари су имали Цркву за непријатеља.
Они су желели да укину порески статус Цркве.
Што се није догодило након њене смрти.
Имам још једног сведока ових догађаја.
Ово је монах Абрахам А. Санта Клара, који је тада живео.
Његово право име било је Јохан Улрих Мегерле.
Чак и тада је рекао да је привилегија господара Меди Корум била право да убијају без казне.
Дакле, Џејмс Бонд није био прва особа у људској историји којој је додељена дозвола за убијање; заправо, како
каже господин Мегерле, ова пракса је заправо уведена у 13. веку оснивањем медицинске професије.
За оне који верују да је све ово преувеличано, јер вакцинација не може бити толико лоша, понео сам
цитат из књиге Ервеа Бовина о историји вакцинације.
Он је професор емеритус у Лувену.
И он је страсни заговорник вакцинације.
Такође повезано са Пастеровим институтом.
И он у својој књизи из 2011. године пише да је инокулација, како се практиковала у Европи од 1721. до увођења
Сатонове методе, коју ћемо ускоро размотрити, била веома опасна.
То је било несумњиво на граници онога што се могло поднети.
Дакле, он такође индиректно, али сасвим јасно, наводи да су ове инокулације биле потенцијално оружје за убиство.
И ништа од овога не би било потребно да су људи слушали овог господина.
Даниел Сатон, није академски доктор, већ вешт хирург. Потиче из породице хирурга.
Он је од 1750. године па надаље спроводио инокулације, али користећи нову технику.
И, успут, зарадио је много новца у том процесу.
Инокулација је коштала 10 фунти за обичне грађане и 25 фунти за богате.
Он је радио око 500 до 1000 дневно.
Тада је самостална кућа коштала 500 фунти. То значи да је на тај начин за један дан зарадио неколико самосталних кућа.
Ипак, он је заслужио поштовање јер је на крају свог живота рекао: "Нисам изгубио ниједног пацијента."
Прво, он се уздржао од предузимања даљих токсичних мера. Ово се често заборавља у историји вакцинације,
баш као што се често превиђају адуванти у вакцинама.
Јер тада, када си се вакцинисао, званична медицина ти је такође давала адалас, антимон, живу и друге укусне отровне супстанце.
Он то није урадио.
Он му је само дао инокулацију и није рекао ништа друго осим да буде на свежем ваздуху.
Али је урадио једну ствар изнад свега осталог. И да су људи слушали господина Сатона, ни
катастрофа са Ковид вакцинацијом се не би догодила.
Он је спровео једноставан експеримент.
Једном је једноставно пресекао гној у кожу без извлачења крви.
Једном је пресекао кожу, убризгао гној у поткожно ткиво, а затим га убризгао у мишиће да види шта ће се десити.
И он је открио да је циљни догађај био пустуле на кожи услед вакцинације, односно безазлена форма
великих богиња која се јавља након инokulacije.
Ово се догодило само када је инфицирао кожу, а не поткожно масно ткиво или мишиће.
Зашто?
Заправо је прилично јасно.
Јер наш имуни систем делује унутар коже.
Све што ставимо дубље је катастрофа.
И, нажалост, медицина то није успела да схвати још од времена господина Сатона, већ 250 година.
Нажалост, његов рад "Инокулатор" није објављен до 1796. године, када је Џенерова вакцинација већ била у припремама.
Али оно што нас је Сатон научио јесте да наш имуни систем, ако желите да му нечим научите путем
вакцинације, делује само кроз кожу и слузокожу.
Ово је еволутивни механизам. Међутим, ово се не дешава ако се нешто убризга дубље у ткиво.
Само кожа, нос, грло, плућа и дигестивни тракт могу утицати на меморију имуног система.
Све остало представља телесну повреду са потенцијалом за повреду.
То би био пробој Сатона.
Али господин Џенер је стигао.
А господин Џенер је био мишљења, не као први, већ заједно са другим лекарима пре њега, да безопасна кравља овчица, која
је довела до тога да млекарке немају ожиљке од великих богиња,
али су задржали прелепу белу кожу и могли би да послуже као добра замена за људски гној од великих богиња приликом вакцинације.
Али млекарке су заправо остајале здраве и имале прелепу кожу само зато што су пиле свеже, непастеризовано
кравље млеко. То није имало никакве везе са крављим богињама.
Зашто? Зато што су били изузетно ретки.
Само Јенер никада није пружио доказе о ефикасности своје вакцинације и спроводио је неетичке експерименте.
На пример, он је сину свог баштована дао ову вакцину против краварске богиње и изложио дете
великом богињу да види да ли ће се нешто догодити.
И он није оклевао да вакцинише свог сина. О томе такође обично не читате.
Његов син је након ове вакцинације био ментално оштећен и умро је у 21. години.
Ово је Џенер, херој вакцинације.
И пре неколико година су такође испитане старе цеви које је господин Џенер тада послао.
Уопште није било крављег богиња у њему.
Унутра је била коњска богиња, или можда само нешто исушено, нешто што је послато широм света,
нешто што сигурно није могло бити од никакве користи.
А неколико статистичких података који постоје у Енглеској након увођења Џенера, овде на левој страни,
показују смртне случајеве од великих богиња у Енглеској.
Већ смо имали обавезну вакцинацију од 1853. године.
14.000, 20.000, а затим епидемија са 44.000 смртних случајева од великих богиња.
Људи су постепено схватили да је вакцинација заправо довела до смрти од великих богиња.
А онда је био град који је, такорећи, спровео експеримент. Можете га видети овде. То је град Лестер.
Поново се враћам.
Град Лестер је преко градског већа једноставно саопштио да обавезно вакцинисање више
неће бити спровођено у оквиру градских граница.
Обавезна вакцинација више се не спроводи.
И град Лестер је тада имао најмањи број случајева великих богиња и најмањи број смртних случајева од великих богиња у поређењу са
другим градовима у којима је била уведена обавезна вакцинација.
Ово је такође било очигледно у даљем току догађаја крајем 19. и почетком 20. века.
Овде можете видети број случајева смртних исхода од великих богиња и смртних исхода изазваних вакцинацијом против великих богиња.
Криве у суштини показују вредности једнаке висине.
То значи да чак ни најзагриженији заговорници вакцинације не могу тврдити да она смањује смртност.
Али није било само смртних случајева, било је и тешких инвалидитета.
Менингитис се појавио уз измене у вакцинацији против великих богиња.
А 1924. године патолог у Прагу је први пут током аутопсије утврдио јасну везу.
Можете видети колико дуго то траје. Дакле, 125 година. 25 година након увођења вакцинације.
Први пут је утврђено да је цела ствар изазивала менингитис.
Иако се, наравно, ово већ догодило раније.
И требало је још један људски век, односно једна генерација, 30 година, да штета од
вакцине буде призната у Карлсруеу 1953. године.
До тада није било званичних извештаја о штети од вакцина, иако су вакцинације спровођене већ 250 година.
А у Савезној Републици Немачкој, иако више није било случајева великих богиња, између 1949. и 1979. године било је 7 потврђених
случајева великих богиња, 360 смртних случајева повезаних са вакцином које су признали РКИ и Институт
Пол Ерлих, и најмање 984 случаја трајног оштећења.
И зато је мали богиња проглашена истребљеном 1979. године, јер је тек тада могла бити
постепено укинута вакцинација против малих богиња.
У супротном, вакцинација против великих богиња би морала да се настави.
Али то није било могуће.
И желео бих да закључим цитатом америчког лекара, заговорника вакцинације који је био медицински
директор превентивне медицине у америчкој војсци.
1940. године, након скоро 250 година историје вакцинације, он је рекао да је цело питање имунизације, како
активне, тако и пасивне, још увек у експерименталној фази.
И сада смо још једном видели у којој је све то експерименталној фази.
И ако је то случај након тог периода, онда се може само питати зашто су вакцинације и даље уопште проблем.