U Njemačkoj djeca se sistematski odvajaju ili izoliraju od svojih majki ili očeva od strane porodičnih sudova i
službi za zaštitu maloljetnika na osnovu lažnih informacija, a u nekim slučajevima čak i nasilno odvode.
Kako bi se pogođenima dao glas, udruženje "AXION Resist" održalo je 3. maja ove godine
press-simpozij na temu: "Djeca i privrženost kao mete".
Jeste li znali da se u Njemačkoj svake godine od roditelja oduzima 80.000 do 90.000 djece, često zauvijek?
Jeste li znali da su djeca izbjeglica postala popularna meta službi za zaštitu mladih, dok su njihovi
roditelji, bez jezičkih vještina i poznavanja zakona, prisiljeni bespomoćno stajati po strani?
Jeste li znali da je Njemački savezni centar za zdravstveno obrazovanje (BZgA) u saradnji sa SZO razvio
"Standardima za seksualno obrazovanje djece u Evropi"? I da ih time besramno priprema za pedofilske napade?
Pojmovi dobrobiti djece i zaštite više se ne mogu tako slobodno prizivati ovih dana.
Naprotiv, oni zahtijevaju više nego ikad da se pozabavimo time kako se koriste.
Ako prostorije za istraživanje tijela u vrtićima trebaju služiti svrsi sprečavanja zlostavljanja, ako rani odgoj o rodnoj
raznolikosti treba promicati toleranciju, ako vojne vježbe u školama trebaju promicati duh mira, onda
postoji hitna potreba za istinskom kontra-edukacijom, koja počinje danas simpozijem AxionResist.
Čak i danas glavni mediji pružaju samo pojednostavljen prikaz u terminima emitovanja
kada su građani koji poštuju zakon već zaspali.
Ali ovdje je važno držati oči otvorene!
Svake godine 2. septembra slavimo Svjetski dan djece, svi smo veoma sretni, a ministarstvo
objavljuje divne slogane i uvijek ponavlja iste fraze.
Stvarnost života izgleda dramatično drugačije od onoga što proglašavaju naši vrhovni sudovi i Evropski sudovi.
Država je obavezna donositi propise koji doprinose razvoju porodičnih veza i mora poduzeti
mjere koje omogućavaju ljudima da žive zajedno.
Ono što doživljavamo su mjere koje razgrađuju i uništavaju porodične veze.
Društvo koje zanemaruje i suprotstavlja se majčinskoj ljubavi, koje degenerira, brutalizira,
otupljuje, i upravo to, nažalost, vidimo u Njemačkoj.
Izraz "najbolji interesi djeteta" ovdje se pojavljuje više puta.
Kad čujemo ovu frazu, ne možemo a da se ne zgrožimo, jer kad ljudi govore o "najboljem
interesu djeteta", na kraju je obično suprotno.
Cilj je nanijeti djetetu maksimalnu štetu.
Djeca su bespomoćna i mogu podnijeti mnogo.
Ovo su tipične izjave dr. Andree Christidis.
Dakle, sve ova navodna zaštita djece, već sam spomenuo SOS Dječja sela.
Na internetu postoji izvještaj o istrazi, koji sam također priložio kao link ispod.
160 djece je seksualno zlostavljano, silovano, pa čak i začelo u SOS Dječjim Selima, gdje su potom izvršeni pobačaji.
A SOS sela za djecu i dalje traže donacije, što mi stvarno izaziva mučninu, moram reći.
Moramo se osloboditi stalnog uvjerenja da država uvijek želi ono što je najbolje za nas.
Država obično nema naše najbolje interese na umu, jer, kao što znate, ona želi samo ono što je
najbolje za nas, a to su naš novac i naša djeca.
Ovaj klasični slučaj iz 2018. godine o višegodišnjem seksualnom zlostavljanju u kampu, u oronuloj nekretnini s karavanom, doveo
je do toga da su djecu socijalne službe prebacile kod hranitelja koji ih je seksualno zlostavljao,
a socijalne službe su im osiguravale svježe meso.
To je apsurdno.
Parlamentarna istražna komisija započela je svoj rad u martu, i veoma me zanima kakav će biti ishod, jer će to
istaknuti odgovornost službi za zaštitu mladih, sudija, sudija porodičnog suda i socijalnih službi.
U porodičnom pravu ne postoji prijedlog za izuzeće protiv zaposlenika službe za zaštitu
maloljetnika ili protiv zakonskih zastupnika.
Kaže se da oni uvijek rade ispravno, oni su nedodirljivi.
Otmice djece ne pružaju zaštitu djeci, osim u vrlo rijetkim, izuzetno rijetkim slučajevima.
Studije dr. Helmuta Kentlera, koji je više od 30 godina sarađivao sa službama za zaštitu mladih širom Njemačke kako bi
smještao djecu kod pedofilskih kriminalaca, već su spomenute.
Nekada su bili zaposleni u službi za socijalnu zaštitu mladih, ali sada su menadžeri i i dalje rade u tim službama.
A imena iz Kentlerovih istraga, koja su istražitelji, tj. istraživači, oštro kritikovali, drže se u tajnosti.
To znači da ljudi smiju to raditi uz saglasnost naše države, inače bi ova imena bila otkrivena.
Dame i gospodo, već mnogo, mnogo decenija ovaj zli duh je obučavao mnoge lože i gonse na
univerzitetima, institutima i, Bog zna gdje još.
I svi oni koji su danas ovdje i papagajski ponavljaju isto, svi su od istog kalupa.
Nisam iznenađen.
Iznenađen sam što je Univerzitet u Bielefeldu barem jasno izjavio kakva je situacija, da je sve to kriminal i ništa drugo.
I to je učinjeno u dva stručna izvještaja.
Ovo je pedoseksualna mreža koja obuhvata naučne institucije.
Ovo nije samo Berlin, imajte na umu, ovo nije samo Berlin.
A to su također stranke, posebno Zelena stranka, koje su zahtijevale dekriminalizaciju pedofilije.
Trenutno žrtvujemo našu djecu fantazijama, seksualnim perverzijama i medicinskoj malpraksi.
Ono što sada imamo je Generacija Alfa, od koje je preko 70 posto pod mentalnim stresom
zahvaljujući periodu koronavirusa koji smo morali izdržati.
i zahvaljujući odlukama naših političara da djeca nose maske osam sati dnevno, da se djeci uvode lockdowni, da
im se nameće nastava na daljinu i socijalna izolacija.
Ovo sigurno nije bio znak zabrinutosti države za dobrobit djeteta.
To je bilo zanemarivanje dobrobiti djeteta.
Stoga možemo vidjeti da je od izvornog pristupa prirodnog prava ostalo vrlo malo, koji je roditeljima nametao
primarnu odgovornost za brigu o djeci i njihovo obrazovanje.
Država nadzora masovno se miješa u ovaj odnos.
Korona terminus.
Ovdje smo mogli jasno vidjeti pretjerano uplitanje države-staratelja u pravnu sferu djece i roditelja.
I moramo biti jasni u vezi s onim što se ovdje dogodilo.
Tokom protekle četiri godine, šteta i smrt su žrtvovani na oltaru onoga što se naziva zdravljem.
na oltaru potpuno fanatičnog društva koje je proganjalo potpuno ludog idola poslušnosti državi i zdravlju.
Ustavni i zakonodavni organi su namjerno potkopali roditeljska prava.
Ne ostaje ništa od prirodnog prava.
To znači da država može u bilo kojem trenutku ponovo steći neograničen pristup djetetu,
provodeći taj pristup kaznenim mjerama protiv roditelja.
Ali roditeljstvo i porodice su prethodno postojeći.
Postojali su čak i prije države.
Stoga država nema veća prava nad djecom od samih njihovih roditelja.
Državna podrška djeci stoga mora biti ograničena na hitne slučajeve i stvaranje okruženja prilagođenog djeci.
Potpuno je jasno i savršeno razumljivo da postoji temeljna, vitalna veza između djeteta i
majke u koju se niko ne bi trebao miješati.
Usvojitelji su divna stvar kada roditelji više nisu živi ili kada postoji stvarna i ozbiljna opasnost za djecu.
Želio bih ovo ponovo naglasiti, jer postoje i neki zaista divni hraniteljski roditelji.
Ali hraniteljski roditelji nikada ne mogu uspostaviti vezu s djetetom.
Možete imati dobar odnos.
Ali to je razlika.
Objasnit ću to sada:
Od četvrtog mjeseca trudnoće nadalje, ćelije se prenose između majke i djeteta – drugim riječima, dijete prima ćelije od majke
putem placente i pupčane vrpce u svoje tijelo, a majka prima ćelije od djeteta u svoje tijelo,
gdje one gotovo uvijek ostaju do kraja života.
Ovo se naziva mikrokhimerizam, koji se zaista javlja.
Neposredno prije porođaja gustoća oksitocinskih receptora značajno se povećava – nema potrebe da ovo
zapamtite – što uveliko jača vezu majke i djeteta.
Veza majke i djeteta je najblža stvar koju je evolucija proizvela, detektabilna na nivou zemljanih crva.
Ne bih isključio, naravno da ne bih isključio, da postoje uspješne usvojbe.
Ne bih isključio mogućnost da postoje istospolni parovi koji uspijevaju u pojedinačnim slučajevima.
Ali uzdići ovu manjkavu situaciju u normu i, iznad svega, odbaciti čitavo polje biologije, kojemu sam
desetljećima posvetio svoj život, na smetlište, što je otprilike ono što se ovdje radi, jednostavno je neprihvatljivo.
Najupečatljiviji primjer mjera koje predstavljaju radikalni prekid u ovom odnosu su uklanjanja djece iz njihovih
domova ili, u svakom slučaju, iz okruženja u kojem obično žive.
Uprkos ovim jasnim pravnim smjernicama, i dalje postoje slučajevi, možda čak i redovno, u kojima se službe za zaštitu mladih
i porodični sudovi kritikuju zbog stavljanja djece u staranje.
Postoje pritužbe da se u mnogim slučajevima djeca previše brzo odvode iz svojih porodica, bez prisutne akutne opasnosti.
Ovo obično dovodi do traumatičnih iskustava za pogođenu djecu i prirodno potkopava njihovo povjerenje
u službu za zaštitu maloljetnika i sistem podrške.
Dokazano je da naše službe za dobrobit mladih znaju šta rade, želim vam to reći.
Kada dijete oduzmu porodici, znaju da će to dijete biti ozbiljno poremećeno.
Međutim, u jednom trenutku službi za dobrobit mladih dodijeljena je takva pozicija moći da je
praktično pokrenula cijeli sistem i sve povukla sa sobom.
Ali sve dok službe za dobrobit mladih imaju ovu ovlast, sve će zametnuti pod tepih, a
sudije će također biti prisiljene da djeluju.
Ako rade protiv službe za dobrobit mladih, teško da to u principu mogu održati.
Dakle, glavni problem je samoprijevara i ekonomske prednosti onih koji profitiraju.
Ovo uključuje političare, to vam mogu reći, jer političari obično sjede u komisiji za dobrobit mladih i tamo
imaju pravo glasa, vlasti, odnosno urede za dobrobit mladih, i prije svega operatere domova.
I oni vjeruju da se zaštita djece najbolje postiže izvan biološke porodice.
A kada se djeca preventivno uklanjaju bez ikakvih stvarnih dokaza, onda to smatram zločinom.
Kao što smo danas čuli, postupci pred porodičnim sudom nisu otvoreni za javnost.
Uključene strane stoga mogle su vjerovati šta god su htjele.
Nikad ne izađe.
A ko od njih je spreman priznati da se dugo vremena prevario?
Nažalost, pokreće se sistem laži.
Iako porodični sudovi imaju dužnost utvrditi istinu u skladu sa članom 138 Njemačkog zakona o građanskom
postupku (ZPO), neistinite činjenične tvrdnje se ne ispituju.
Samo zamisli to.
U porodičnim sudovima obično nema svjedočenja.
To znači da se ni svjedoci ne pozivaju da se pojave pred njemačkim porodičnim sudovima.
Dakle, ako kažeš: "Ali on može potvrditi da ja to nisam uradio", on neće biti pozvan.
Djeca su naša budućnost.
Djeca su ljudska bića koja nastaju iz intimne veze između muškarca i žene, i samo između muškarca i žene.
I samo su djeca duhovno u središtu božanskog očekivanja, od samog trenutka stvaranja.
Borim se za dobrobit naše drage djece jer volim svu djecu.
Oni su briljantni mali ljudi, stvoreni na Božju sliku.
Volim njihove vedre oči i mislim da djeca trebaju mamu i tatu koji su im dostupni kako bi zaista napredovala.
Šta možemo učiniti po tom pitanju?
Šta možemo učiniti za budućnost?
Jer, na kraju krajeva, nijedan od nas odraslih se zapravo ne brine.
Djeca pate svaki dan.
Djeca se svakodnevno uništavaju.
Šta ćemo raditi?
Gdje su naše prilike?
Jer, na primjer, 9. juna imamo evropske izbore.
Šta radimo ovdje?
To je bilo moje pitanje, jer boli.
za nas odrasle, za roditelje i na kraju krajeva i za djecu.
Počet ćemo snimati video dokumentarce s pogođenima ovog mjeseca, počevši od juna 2024. godine, i objavit ćemo
dokumentaciju kako bismo mogli pokazati dokaze i da nas ne bi odbacili kao teoretičare zavjere.
Izuzetno je zanimljivo promatrati kako sudovi funkcionišu, i postaje jasno da se oni boje, kao što se đavo
boji svetog vode, da će njihovi besmisleni, nezakoniti postupci na ovaj način biti dokumentovani.
Imena počinitelja moraju biti objavljena.
Već smo to ranije imali.
Imena stručnjaka moraju biti objavljena.
Imena sudija moraju biti objavljena.
Da, naravno da moramo educirati i svi moramo umrežiti se.
To je glavna poenta.
Jednostavno ne možemo imati toliko poglavica posvuda; umjesto toga, svi moraju moći raditi zajedno, a ne
smiju svi misliti: "Ja sam mnogo bolji od ostalih."
To je ogroman problem.
Oni koji imaju puno novca to su shvatili davno i upravo to rade.
Ali male asocijacije i slično uvijek nekako žele biti glavne.
To je kao u političkim strankama.
Svi žele imati svoj posao, bez obzira na to koliko su dobri u njemu.
Samo sam htio to ukratko spomenuti.
Pomirenje je neophodno.
Žrtve ove politike moraju biti rehabilitirane.
Počinitelji moraju biti kažnjeni.
Nedavne pretjeranosti moraju se spriječiti opsežnim obrazovanjem, posebno opće javnosti, koja je potpuno nesvjesna situacije.
Moraju postojati doktori, školsko osoblje, administratori, sudije, tužioci i policija, a moraju se stvoriti
nezavisne institucije za pregled mišljenja koja šire političari.
I moramo se tome suprotstaviti; ne smijemo dopustiti našoj djeci da hodaju kroz vatru za te idole.