U Njemačkoj djeca se sustavno odvajaju ili izoliraju od majki ili očeva od strane obiteljskih sudova i službi za
zaštitu maloljetnika na temelju lažnih informacija, a u nekim slučajevima čak i nasilno odvode.
Kako bi dao glas pogođenima, udruga "AXION Resist" održala je 3. svibnja ove godine tiskovni
simpozij na temu: "Djeca i privrženost kao mete".
Jeste li znali da se u Njemačkoj svake godine od roditelja oduzme 80.000 do 90.000 djece, često zauvijek?
Jeste li znali da su djeca izbjeglica postala popularna meta službi za zaštitu mladih, dok su njihovi
roditelji, bez jezičnih vještina i poznavanja zakona, prisiljeni bespomoćno stajati po strani?
Jeste li znali da je Njemački savezni centar za zdravstveno obrazovanje (BZgA) u suradnji sa Svjetskom zdravstvenom
organizacijom razvio "Standardima za seksualno obrazovanje djece u Europi"? I da ih time besramno priprema za pedofilske napade?
Pojmovi dobrobiti djece i zaštite više se ne mogu tako slobodno prizivati ovih dana.
Naprotiv, oni više nego ikad zahtijevaju da se pozabavimo time kako se koriste.
Ako prostorije za istraživanje tijela u vrtićima trebaju služiti svrsi sprječavanja zlostavljanja, ako rani odgoj o rodnoj
raznolikosti treba promicati toleranciju, ako vojne vježbe u školama trebaju promicati duh mira, onda
postoji hitna potreba za istinskim kontrapodukovanjem, koje danas započinje simpozijem AxionResist.
Jer i danas glavni mediji pružaju samo pojednostavljen prikaz u terminima emitiranja
kada su građani koji poštuju zakon već zaspali.
Ali ovdje je važno držati oči otvorene!
Svake godine 2. rujna slavimo Svjetski dan djece. Svi smo vrlo sretni, a ministarstvo
objavljuje divne slogane i uvijek ponavlja iste fraze.
Stvarnost života izgleda dramatično drugačije od onoga što proglašavaju naši vrhovni sudovi i Europski sudovi.
Država je obvezna donositi propise koji potiču razvoj obiteljskih veza i mora poduzeti
mjere koje omogućuju ljudima da žive zajedno.
Ono što doživljavamo su mjere koje razgrađuju i uništavaju obiteljske veze.
Društvo koje zanemaruje i suzbija majčinsku ljubav, koje se degenerira, brutalizira,
otupljuje, i upravo to, nažalost, vidimo u Njemačkoj.
Izraz "najbolji interesi djeteta" ovdje se pojavljuje više puta.
Kad čujemo tu frazu, ne možemo se ne zgrčiti, jer kad ljudi govore o "najboljem interesu djeteta", na kraju je obično suprotno.
Cilj je nanijeti djetetu maksimalnu štetu.
Djeca su bespomoćna i mogu podnijeti mnogo.
Ovo su tipične izjave dr. Andree Christidis.
Dakle, sva ta navodna zaštita djece—već sam spomenuo SOS Dječja sela.
Na internetu postoji izvješće o istrazi, koje sam također priložio kao poveznicu u nastavku.
160 djece je seksualno zlostavljano, silovano, pa čak i začelo u SOS Dječjim selima, gdje su potom izvršeni pobačaji.
A SOS dječja sela i dalje traže donacije, što mi stvarno izaziva mučninu, moram reći.
Moramo se osloboditi stalnog uvjerenja da država uvijek želi ono što je najbolje za nas.
Država obično nema naše najbolje interese na umu, jer, kao što znate, ona želi samo ono što je
najbolje za nas, a to su naš novac i naša djeca.
Ovaj klasični slučaj iz 2018. godine o višegodišnjem seksualnom zlostavljanju na kampu, u oronuloj nekretnini s karavanom,
uključivao je djecu koju je služba za zaštitu maloljetnika odvela kod hranitelja, koji ih je tamo seksualno zlostavljao, pri
čemu je služba za zaštitu maloljetnika osiguravala svježe meso.
To je apsurdno.
Parlamentarna istražna komisija započela je svoj rad u ožujku i jako me zanima kakav će biti ishod, jer će to
istaknuti odgovornost ureda za dobrobit mladih, sudaca, sudaca obiteljskog suda i socijalnih službi.
U obiteljskom pravu ne postoji prijedlog za izuzeće protiv zaposlenika službe za zaštitu
maloljetnika ili protiv zakonskih zastupnika.
Kaže se da oni uvijek rade ispravno, oni su nedodirljivi.
Otmice djece ne osiguravaju zaštitu djece, osim u vrlo rijetkim, iznimno rijetkim slučajevima.
Studije dr. Helmuta Kentlera, koji je više od 30 godina surađivao s uredima za socijalnu skrb diljem Njemačke kako bi
smještao djecu kod pedofilskih kriminalaca, već su spomenute.
Nekada su bili zaposlenici ureda za socijalnu skrb za mlade, ali sada su voditelji i još uvijek rade u tim uredima.
A imena iz istraga Kentlera, koja su istražitelji, odnosno istraživači, oštro kritizirali, drže se u tajnosti.
To znači da ljudi to smiju raditi uz suglasnost naše države, inače bi ta imena bila otkrivena.
Dame i gospodo, već mnogo, mnogo desetljeća ovaj zli duh obučava mnoge lože i gonse na
sveučilištima, institutima i tko zna gdje još.
I svi oni koji su danas ovdje i ponavljaju isto, svi su od istog krojka.
Nisam iznenađen.
Iznenađen sam što Sveučilište Bielefeld barem jasno nije izjavilo kakva je situacija, da je sve to kriminalno i ništa drugo.
I to je učinio u dva stručna izvještaja.
Ovo je pedoseksualna mreža koja obuhvaća znanstvene institucije.
Ovo nije samo Berlin, imajte na umu, ovo nije samo Berlin.
A to su također stranke, osobito Zelena stranka, koje su zahtijevale dekriminalizaciju pedoseksualnosti.
Trenutno žrtvujemo našu djecu fantazijama, seksualnim perverzijama i medicinskoj malpraksi.
Ono što sada imamo je Generacija Alfa, od koje je više od 70 posto pod mentalnim stresom zbog
pandemije koronavirusa koju smo morali podnijeti.
i zahvaljujući odlukama naših političara da djeca nose maske osam sati dnevno, da se djeci uvode lockdowni, da
se djeci uvodi nastava na daljinu i socijalna izolacija.
Ovo zasigurno nije bio znak brige države za dobrobit djeteta.
To je bilo zanemarivanje dobrobiti djeteta.
Stoga možemo vidjeti da je od izvornog pristupa prirodnom pravu, koji je roditeljima nametao primarnu odgovornost
za brigu o djeci i njihovo odgajanje, ostalo vrlo malo.
Država nadzora masovno se upliće u ovaj odnos.
Kraj korone.
Ovdje smo mogli jasno vidjeti pretjerano uplitanje skrbničke države u pravnu sferu djece i roditelja.
I moramo biti jasni u vezi s onim što se ovdje dogodilo.
Tijekom protekle četiri godine šteta i smrt žrtvovane su na oltaru onoga što se naziva zdravljem.
na oltaru potpuno fanatičnog društva koje je slijedilo potpuno ludi idol poslušnosti državi i zdravlju.
Ustavni i zakonodavni organi namjerno su potkopali roditeljska prava.
Od prirodnog zakona ne ostaje ništa.
To znači da država u bilo kojem trenutku može ponovno steći neograničen pristup djetetu,
provodeći taj pristup kaznenim mjerama protiv roditelja.
Ali roditeljstvo i obitelji su prethodno postojeći.
Postojali su čak i prije države.
Stoga država nema veća prava nad djecom od samih njihovih roditelja.
Državna podrška djeci stoga mora biti ograničena na hitne slučajeve i stvaranje okruženja prilagođenog djeci.
Potpuno je jasno i savršeno razumljivo da postoji temeljna, vitalna veza između djeteta i
majke u koju se nitko ne bi trebao miješati.
Udomiteljski roditelji su divna stvar kada roditelji više nisu živi ili kada djeci prijeti stvarna i ozbiljna opasnost.
Želio bih to ponovno naglasiti, jer postoje i neki zaista divni hraniteljski roditelji.
Ali hraniteljski roditelji nikada ne mogu stvoriti vezu s djetetom.
Možete imati dobar odnos.
Ali to je razlika.
Objasnit ću to sada:
Od četvrtog mjeseca trudnoće nadalje stanice se prenose između majke i djeteta – drugim riječima, dijete prima stanice od majke
putem placente i pupkovine u vlastito tijelo, a majka prima stanice od djeteta u svoje
tijelo, gdje one gotovo uvijek ostaju doživotno.
Ovo se naziva mikrokhimerizam, koji se zapravo događa.
Neposredno prije poroda gustoća oksitocinskih receptora značajno se povećava – nema potrebe to
pamtiti – što uvelike jača vezu majke i djeteta.
Veza majke i djeteta najbliža je stvar koju je evolucija proizvela, a može se otkriti čak i kod zemljanih crva.
Ne bih isključio, naravno da ne bih isključio, da postoje uspješne usvojbe.
Ne bih isključio mogućnost da postoje istospolni parovi koji u pojedinačnim slučajevima uspiju da im veza uspije.
Ali uzdići ovu manjkavu situaciju u normu i, prije svega, odbaciti čitavo polje biologije, kojemu sam
desetljećima posvetio svoj život, na smetlište, što se ovdje više-manje i čini, jednostavno je neprihvatljivo.
Najupečatljiviji primjer mjera koje dovode do strogog prekida ove veze su uklanjanja djece iz njihovih domova
ili, u svakom slučaju, iz okruženja u kojem obično žive.
Unatoč ovim jasnim pravnim smjernicama, i dalje postoje slučajevi, možda čak i redovito, u kojima se službe za dobrobit mladih
i obiteljski sudovi kritiziraju zbog stavljanja djece u skrb.
Postoje pritužbe da se u mnogim slučajevima djeca prebrzo uklanjaju iz svojih obitelji,
bez da postoji bilo kakva akutna opasnost.
To obično dovodi do traumatičnih iskustava za pogođenu djecu i naravno potkopava njihovo
povjerenje u službu za socijalnu skrb i sustav podrške.
Dokazano je da naše službe za dobrobit mladih znaju što rade, to bih vam htio reći.
Kad dijete oduzmu obitelji, znaju da će to dijete biti ozbiljno poremećeno.
Međutim, u jednom je trenutku uredu za dobrobit mladih dodijeljena takva pozicija moći da je praktički
doveo cijeli sustav u pokret i sve s njim pomelao.
Ali sve dok službe za dobrobit mladih imaju ovu ovlast, sve će zametnuti pod tepih, a suci će također biti prisiljeni djelovati.
Ako rade protiv ureda za dobrobit mladih, teško da to u načelu mogu održati.
Dakle, glavni problem je samoprijevara i ekonomske prednosti onih koji profitiraju.
To uključuje političare, mogu vam reći, jer političari obično sjede u odboru za dobrobit mladih i tamo
imaju pravo glasa, vlasti, odnosno urede za dobrobit mladih, i prije svega operatere domova.
I oni vjeruju da se zaštita djece najbolje postiže izvan biološke obitelji.
A kad se djeca preventivno uklanjaju bez ikakvih stvarnih dokaza, onda to smatram zločinom.
Kao što smo danas čuli, postupci pred obiteljskim sudom nisu otvoreni za javnost.
Uključene strane stoga mogle su vjerovati što god su htjele.
Nikad ne izađe.
A tko među njima je spreman priznati da se dugo vremena prevario?
Nažalost, pokreće se sustav laži.
Iako obiteljski sudovi imaju dužnost utvrditi istinu prema članku 138. njemačkog Zakonika o građanskom
postupku (ZPO), neistinite činjenične tvrdnje se ne ispituju.
Samo zamisli to.
U obiteljskim sudovima općenito nema svjedočenja.
To znači da se ni svjedoci ne pozivaju da se pojave pred njemačkim obiteljskim sudovima.
Dakle, ako kažeš: "Ali on može potvrditi da to nisam učinio", neće biti pozvan.
Djeca su naša budućnost.
Djeca su ljudska bića koja nastaju iz intimne veze između muškarca i žene, i samo između muškarca i žene.
Samo su djeca od samog trenutka stvaranja duhovno u središtu božanskog očekivanja.
Borim se za dobrobit naše drage djece jer volim svu djecu.
Oni su briljantni mali ljudi, stvoreni na Božju sliku.
Volim njihove vedre oči i mislim da djeca trebaju mamu i tatu koji su im na raspolaganju kako bi zaista napredovala.
Što možemo učiniti po tom pitanju?
Što možemo učiniti za budućnost?
Jer, na kraju krajeva, nijedan od nas odraslih se zapravo ne brine.
Djeca pate svaki dan.
Djeca se svakodnevno uništavaju.
Što ćemo učiniti?
Gdje su naše prilike?
Jer, na primjer, 9. lipnja imamo europske izbore.
Što radimo ovdje?
To je bilo moje pitanje, jer boli.
za nas kao odrasle, za roditelje i na kraju krajeva i za djecu.
Počet ćemo ovaj mjesec, od lipnja 2024., snimati video dokumentarce s pogođenima i objavit ćemo
dokumentaciju kako bismo mogli pokazati dokaze i da nas ne bi odbacili kao teoretičare zavjere.
Izuzetno je zanimljivo promatrati kako sudovi funkcioniraju, i postaje jasno da se boje, kao što se đavao boji
svetog vode, da će njihovi besmisleni i nezakoniti postupci na ovaj način biti dokumentirani.
Imena počinitelja moraju biti objavljena.
Već smo to ranije imali.
Imena stručnjaka moraju biti objavljena.
Imena sudaca moraju biti objavljena.
Da, naravno, moramo educirati ljude i svi se trebamo umrežiti.
To je glavna poenta.
Jednostavno ne možemo imati toliko poglavica posvuda; umjesto toga, svi moraju moći surađivati, a ne
smije svatko misliti: "Ja sam puno bolji od ostalih."
To je ogroman problem.
Oni koji imaju puno novca to su shvatili davno i tako to rade.
Ali male udruge i slično uvijek nekako žele biti glavne.
To je kao u političkim strankama.
Svi žele zadržati svoj posao, bez obzira na to koliko su dobri u njemu.
Samo sam to htio ukratko spomenuti.
Pomirenje je potrebno.
Žrtve ove politike moraju biti rehabilitirane.
Počinitelji moraju biti kažnjeni.
Nedavne pretjeranosti moraju se spriječiti opsežnim obrazovanjem, osobito opće javnosti, koja je potpuno nesvjesna situacije.
Moraju postojati liječnici, školsko osoblje, administratori, suci, tužitelji i policija, a moraju se stvoriti neovisne
institucije za preispitivanje mišljenja koja šire političari.
I moramo se tome suprotstaviti; ne smijemo dopustiti našoj djeci da hodaju kroz vatru za te idole.