Németországban a gyermekeket a családbíróságok és az ifjúságvédelmi hivatalok rendszeresen, hamis ürüggyel
erőszakkal elválasztják vagy elkülönítik az anyjuktól vagy az apjuktól, sőt néha erőszakkal el is rabolják őket.
Annak érdekében, hogy az érintettek hangot kapjanak, az "AXION Resist" egyesület idén május 3-án sajtószimpóziumot
szervezett "Célpont gyermek és kötődés" címmel.
Tudta, hogy Németországban évente 80-90 000 gyermeket vesznek el a szüleitől, gyakran visszavonhatatlanul?
Tudta, hogy a menekült gyerekek az ifjúságvédelmi hivatalok kedvenc célpontjává váltak, miközben a nyelv- és jogtudással
nem rendelkező szüleiknek tehetetlenül kell figyelniük?
Tudta, hogy a Német Szövetségi Egészségnevelési Központ (BZgA) a WHO-val közösen kidolgozta "A gyermekek szexuális
felvilágosításának szabványait Európában"? És hogy ezzel máris szégyentelenül előkészítik a pedofíliatámadásokat?
A gyermekjólét és a gyermekvédelem olyan fogalmak, amelyeket manapság már nem lehet olyan szabadon használni.
Éppen ellenkezőleg, jobban, mint valaha, megkövetelik használatuk módjának vizsgálatát.
Ha a bölcsődék testfeltáró szobái a bántalmazás megelőzését szolgálják, a multiszexualitásról szóló kora gyermekkori nevelés
a toleranciát, az iskolai hadgyakorlatok a béke szellemét, akkor sürgősen szükség van valódi
ellennevelésre, amely ma kezdődik az AxionResist szimpóziummal.
A mainstream média a mai napig csak akkor mutatja be markánsan a kérdést, amikor a jól nevelt polgárok már alszanak.
De itt fontos, hogy nyitott szemmel járj!
Minden évben szeptember 2-án ünnepeljük a gyermekek világnapját, amikor mindannyian nagyon boldogok vagyunk,
és a minisztérium csodálatos szlogeneket hirdet, és mindig ugyanazokat a mondatokat ismétli.
Az élet valósága drámaian különbözik attól, amit a legfelsőbb bíróságaink és az európai bíróságok hirdetnek.
Az állam köteles olyan szabályozást alkotni, amely alkalmas a családi kötelékek kialakítására, és intézkedéseket
kell tennie az együttélés lehetővé tétele érdekében.
Olyan intézkedéseket tapasztalunk, amelyek feloldják és megsemmisítik a családi köteléket.
Az anyai szeretetet figyelmen kívül hagyó és ellene harcoló társadalom elfajul, elfajul, brutalizál és
elbutít, és pontosan ezt látjuk sajnos Németországban.
A "gyermek mindenek felett álló érdeke" szó folyamatosan felbukkan itt.
Amikor ezt a szót halljuk, most össze kell borzonganunk, mert amikor az emberek a "gyermek érdekéről"
beszélnek, akkor általában az ellenkezője történik.
A cél az, hogy a gyermeknek a lehető legnagyobb kárt okozzák.
A gyermekek védtelenek és sok mindent elviselnek.
Ezek Dr. Andrea Christidis tipikus kijelentései.
Tehát ez az egész állítólagos gyermekvédelem, már beszéltem az SOS Gyermekfalvakról.
Van egy vizsgálati jelentés az interneten, amelyet az alábbi linken is elérhetővé tettem.
160 gyermeket szexuálisan zaklattak, megerőszakoltak, sőt teherbe is ejtettek az SOS Gyermekfalvakban, majd abortuszon estek át.
És az SOS Gyermekfalvak még mindig adományokat kérnek, amitől, meg kell mondanom, nagyon rosszul vagyok.
Le kell szoknunk arról, hogy mindig azt higgyük, hogy az állam mindig valami jót akar nekünk.
Az állam általában semmi jót nem akar nekünk, mert mint tudjuk, csak azt akarja, ami a
legjobb nekünk, és ez a pénzünk és a gyermekeink.
Ez a klasszikus eset 2018-ból, évekig tartó szexuális visszaélés egy kempingben, egy rohadt ingatlanban, lakókocsival, a
gyerekeket az ifjúságvédelmi hivatal vitte el egy nevelőapához, aki ott szexuálisan zaklatta a
gyerekeket, az ifjúságvédelmi hivatal pedig friss húst adott.
Ez abszurditás.
A parlamenti vizsgálóbizottság most márciusban megkezdte munkáját, és nagyon izgatottan várom, hogy mi fog kisülni belőle, mert
az ifjúságvédelmi hivatalok, a bírák, a családjogi bírák és a szociális társadalom felelőssége itt teljesen világossá válik.
A családjogban nem lehet elfogultsági kérelmet benyújtani az Ifjúsági Gyámhivatal
alkalmazottaival vagy a pergondnokkal szemben.
Tehát azt mondják, hogy mindig helyesen működnek, érinthetetlenek.
A gyermekmentesség nem nyújt gyermekvédelmet, a legritkább, legritkább esetben.
Dr. Helmut Kentler tanulmányait már említettük, aki több mint 30 éven át dolgozott Németországban az ifjúságvédelmi hivatalokkal
együtt, hogy gyermekeket helyezzenek el pedofiloknál.
Korábban az ifjúságvédelmi hivatalok alkalmazottai voltak, most már vezetők, és még
mindig az ifjúságvédelmi hivatalokban dolgoznak.
A Kentler-tanulmányok neveit pedig, amelyeket a vizsgálatot végzők, azaz a kutatók élesen bíráltak, titokban tartják.
Ez azt jelenti, hogy az emberek ezt államunk engedélyével tehetik meg, különben ezek a nevek nyilvánosságra kerülnének.
Hölgyeim és uraim, sok-sok évtized alatt ez a gonosz szellem sok páholyt és nevelőnőt képzett ki az
egyetemeken, intézetekben és ki tudja még miben.
És mindazok, akik ma ott vannak és ugyanazt a dolgot papolnak, mind ebből a szellemből vannak faragva.
Nem vagyok meglepve.
Meglep, hogy a Bielefeldi Egyetem legalább világossá tette, hogy az egész dolog bűncselekmény és semmi más.
Ezt két szakértői jelentésben is megtette.
Ez egy tudományos intézményeken átívelő pedoszexuális hálózat.
Ez nem csak Berlin, ne feledje, ez nem csak Berlin.
És ezek azok a pártok is, különösen a Zöld Párt, amelyek a pedoszexualitás dekriminalizálására szólítottak fel.
Jelenleg gyermekeinket fantáziákért, szexuális perverziókért, orvosi hibákért áldozzuk fel.
Most egy olyan Alpha generációval állunk szemben, amely több mint 70 százalékban pszichésen megterhelt, köszönhetően a
koronavírusos időszaknak, amelyen keresztül kellett mennünk.
és a politikusaink azon döntéseinek köszönhetően, hogy a gyerekeket nyolc órára maszkok mögé zárják, hogy
a gyerekeket bezárják, hogy a gyerekekre távoktatást és társadalmi elszigeteltséget kényszerítenek.
Ez bizonyosan nem volt jele annak, hogy az állam tiszteletben tartotta volna a gyermek jólétét.
Ez a gyermek jólétének megvetése volt.
Láthatjuk tehát, hogy nem sok maradt meg az eredeti természetjogi megközelítésből, a szülők elsődleges kötelességéből,
hogy gondoskodjanak gyermekeikről és neveljék őket.
A gyámállam masszívan beavatkozik ebbe a viszonyba.
Corona terminus.
Itt világosan láttuk a gyámi államnak a gyermekek és a szülők jogi szférájába való, a mértéktelenségig menő átfedését.
És fel kell ismernünk, hogy mi történt itt.
Az elmúlt négy évben károkat és gyilkosságokat követtek el az úgynevezett egészség oltárán,
egy teljesen fanatikus társadalom oltárán, amely az állami engedelmesség és az egészség teljesen őrült bálványa után futott.
Az alkotmányozó és jogalkotó hatóságok szándékosan aláásták a szülői jogokat.
A természeti törvényből semmi sem maradt.
Emiatt az állam ismét bármikor korlátlanul hozzáférhet a gyermekhez, és ezt a hozzáférést a
szülőkkel szembeni büntetőintézkedésekkel érvényesítheti.
De a szülői lét és a családok már léteznek.
Ezek már az állam előtt is léteztek.
Ezért az államnak nincsenek nagyobb jogai a gyermekekkel szemben, mint maguknak a szülőknek.
Az állam gyermekeknek nyújtott támogatásának ezért a vészhelyzetekre és a gyermekbarát
környezet megteremtésére kell korlátozódnia.
Kristálytiszta és teljesen érthető, hogy a gyermek és az anya között van egy elemi
fontosságú kötelék, amelybe senki sem avatkozhat bele.
A nevelőszülők csodálatos dolog, ha a szülők már nem élnek, vagy ha valóban komoly veszély fenyegeti a gyermekeket.
Szeretném ezt még egyszer hangsúlyozni, mert vannak igazán nagyszerű nevelőszülők.
De a nevelőszülők soha nem tudnak kötődni a gyermekhez.
Lehet jó kapcsolatotok.
De van különbség.
Ezt most megmagyarázom:
A terhesség negyedik hónapjától kezdve az anya és a gyermek közötti sejtek - azaz a gyermek a méhlepényen és a köldökzsinóron
keresztül sejteket kap az anyától a saját szervezetébe, és fordítva, az anya a gyermektől kap sejteket a saját
szervezetébe, és ezek szinte mindig ott maradnak egy életen át.
Ezt nevezik mikrokimerizmusnak, ami valóban megtörténik.
Röviddel a szülés előtt az oxitocinreceptorok sűrűsége - ezt nem kell megjegyezni - jelentősen megnő,
ami jelentősen erősíti az anya-gyermek köteléket.
Az anya-gyermek kötelék a legszorosabb, amit az evolúció létrehozott, és ami a földigiliszták szintjén kimutatható.
Nem zárnám ki, természetesen nem zárnám ki, hogy vannak sikeres örökbefogadások.
Nem zárnám ki annak lehetőségét, hogy vannak olyan azonos nemű párok, akik ezt egyéni esetekben valahogyan meg tudják oldani.
De ezt a hibás helyzetet a normalitás rangjára emelni, és mindenekelőtt a szemétdombra dobni azt a
biológiát, amelynek itt évtizedeken át az életemet szenteltem, ez egyszerűen elfogadhatatlan.
A legszembetűnőbb példa azokra az intézkedésekre, amelyek e tekintetben szigorúan megnyirbálják a gondozásba
vételt, a gyermekek kiemelését a háztartásból vagy legalábbis abból a környezetből, amelyben általában élnek.
Ezen egyértelmű jogi követelmények ellenére mindig vannak olyan esetek, és talán rendszeresen, mondhatnánk, hogy
az ifjúságvédelmi hivatalok és a családjogi bíróságok kritizálják a gyermekek gondozásba vételét.
Kritika éri, hogy sok esetben a gyermekeket túl gyorsan elszakítják a családjuktól
anélkül, hogy akut veszélyhelyzet állna fenn.
Ez általában traumatikus élményekhez vezet az érintett gyermekek számára, és természetesen megingatja az
ifjúságvédelmi vagy segítő rendszerbe vetett bizalmukat.
Bebizonyosodott, hogy az ifjúságvédelmi irodáink tudják, mit csinálnak, ezt szeretném elmondani Önöknek.
Ha kiszakítanak egy gyermeket egy családból, akkor tudják, hogy ez a gyermek masszívan zavart lesz.
Egy bizonyos ponton azonban az ifjúságvédelmi hivatal olyan hatalmi pozícióba került, hogy gyakorlatilag az
egész rendszert magával rántotta, és mindent magával vitt.
De amíg az ifjúságvédelmi hivatalok rendelkeznek ezzel a hatalommal, addig mindent lehúznak a
lefolyón, és a bírák is cselekvésre kényszerülnek.
Ha az ifjúságvédelmi hivatal ellen dolgoznak, akkor elvileg aligha tudnak kitartani.
Tehát, és a fő probléma a haszonlesők önvádja és gazdasági haszna.
Elmondhatom, hogy ide tartoznak a politikusok, mert a politikusok általában az Ifjúságvédelmi Bizottságban ülnek, és beleszólhatnak
a döntésekbe, a hatóságok, nevezetesen az ifjúságvédelmi hivatalok és mindenekelőtt a gondozóházak üzemeltetői.
És azon a véleményen vannak, hogy a gyermekvédelem a biológiai családon kívül valósítható meg a legjobban.
És ha a gyerekeket aztán minden valós bizonyíték nélkül, megelőző intézkedésként elviszik, akkor az számomra bűncselekmény.
Amint azt ma hallottuk, a családjogi bíróság nem tárgyalja nyilvánosan az ügyeket.
Az érintettek tehát azt hisznek, amit akarnak.
Soha nem jön ki.
És ki szereti közülük beismerni, hogy hosszú időn keresztül tévedett?
Sajnos, hazugságok rendszere van kialakulóban.
Bár a családjogi bíróságoknak a ZPO 138. §-a értelmében kötelességük az igazság
kiderítése, a valótlan tényállításokat nem vizsgálják.
Képzeld el.
A családi bíróságokon általában nincs tanúbizonyítás.
Ez azt jelenti, hogy a német családjogi bíróságokra nem hívnak tanúkat.
Tehát ha azt mondja: "De ő meg tudja erősíteni, hogy nem én tettem", akkor nem fogják megvádolni.
A gyermekek a jövőnk.
A gyermekek olyan emberi lények, akik a férfi és a nő, és csakis a férfi és a nő közötti bensőséges kapcsolatból születnek.
És a teremtés szempontjából egyedül a gyermekek állnak szellemileg az isteni várakozás középpontjában.
Azért küzdök drága gyermekeink jólétéért, mert minden gyermeket szeretek.
Ők leleményes kis emberek, akiket Isten képmására teremtett.
Szeretem a csillogó szemeket, és úgy gondolom, hogy a gyerekeknek szükségük van egy elérhető anyukára
és apukára ahhoz, hogy igazán sikeresek legyenek.
Mit tehetünk ez ellen?
Mit tehetünk a jövőért?
Mert végül is minket, felnőtteket nem érdekel.
A gyerekek minden nap szenvednek.
A gyerekek minden nap elpusztulnak.
Mit csinálunk?
Hol vannak a lehetőségeink?
Mert például június 9-én európai parlamenti választások lesznek.
Mit csinálunk itt?
Ez volt a kérdésem, mert fáj
számunkra, felnőttek számára, a szülők számára és végső soron a gyermekek számára.
Már ebben a hónapban elkezdünk videódokumentációt készíteni az érintettekkel 2024 júniusától, és közzé fogjuk
tenni a dokumentumokat, hogy bizonyítékokat mutassunk, és ne tekintsenek minket füllentőknek.
Nagyon érdekes, ahogy a bíróságok viselkednek, és érthető, hogy úgy félnek, mint az ördög a szenteltvíztől, hogy értelmetlen,
törvénytelen cselekedeteiket ilyen módon dokumentálják.
Az elkövetők nevét meg kell nevezni.
Már korábban is megvolt.
A szakértők nevét fel kell tüntetni.
A bírák nevét meg kell adni.
Igen, természetesen fel kell hívnunk a figyelmet, és mindannyiunknak hálózatot kell építenünk.
Ez a lényeg,
és egyszerűen nem szabad, hogy mindenhol ennyi főnök legyen, hanem mindenkinek együtt kell tudnia
dolgozni, és nem szabad, hogy mindenki azt gondolja, hogy én sokkal jobb vagyok, mint a többiek.
Ez hatalmas probléma.
Azok, akiknek sok pénzük van, már régóta felismerték ezt, és ezt teszik.
De a kis egyesületek és az ilyenek, mindannyian főnök akarnak lenni valahogy.
Olyan, mint a bulikban.
Mindenki a saját munkáját akarja, függetlenül attól, hogy mennyire jó.
Csak nagyon röviden akartam elmondani.
Újraértékelésre van szükség.
E politika áldozatainak rehabilitációja szükséges.
Az elkövetőket meg kell büntetni.
Az új túlkapásokat tömeges oktatással kell megakadályozni, különösen a lakosság körében, akik egyáltalán nem tudnak semmit.
Függetlenné kell tenni az orvosokat, az iskolai személyzetet, a közigazgatást, a bírákat, az ügyészeket és a
rendőrséget, és független intézményeket kell létrehozni a politikusok által terjesztett vélemények ellenőrzésére.
És ez ellen fel kell lépnünk, nem szabad hagynunk, hogy a gyermekeink tűzbe menjenek ezekért a bálványokért.