Vācijā ģimenes tiesas un jauniešu labklājības dienesti sistemātiski piespiedu kārtā atņem bērnus no
mātēm vai tēviem, izmantojot viltus aizbildinājumus, un dažkārt pat piespiedu kārtā nolaupa.
Lai cietušajiem dotu iespēju paust savu viedokli, biedrība "AXION Resist" šā gada 3. maijā organizēja preses
simpoziju, kura tēma bija "Mērķa bērns un pieķeršanās".
Vai zinājāt, ka Vācijā katru gadu vecākiem tiek atņemti 80-90 000 bērnu, bieži vien neatgriezeniski?
Vai zinājāt, ka bēgļu bērni ir kļuvuši par iecienītu jauniešu labklājības dienestu mērķi, bet viņu vecākiem, kuriem nav ne
valodas, ne likumu zināšanu, ir tikai bezpalīdzīgi jāskatās?
Vai zinājāt, ka Vācijas Federālais veselības izglītības centrs (BZgA) kopā ar PVO ir izstrādājis "Bērnu
seksuālās izglītības standartus Eiropā"? Un ka tas jau bezkaunīgi sagatavo viņus pedofilijas uzbrukumiem?
Bērnu labklājības un aizsardzības jēdzieni ir termini, kurus mūsdienās vairs nevar lietot tik brīvi.
Gluži pretēji, vairāk nekā jebkad agrāk ir nepieciešams pārbaudīt, kā tās tiek izmantotas.
Ja ķermeņa izpētes istabas dienas aprūpes centros kalpo ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, agrīna bērnu izglītošana
par multispeksualitāti - iecietības veicināšanai, militārās mācības skolās - miera garam, tad ir steidzami nepieciešama
reāla pretizglītošana, kas sākas šodien ar simpoziju AxionResist.
Līdz pat šai dienai populārākie plašsaziņas līdzekļi šo jautājumu pārsteidzoši atspoguļo tikai
tad, kad labi audzināti pilsoņi jau ir aizmiguši.
Taču šeit ir svarīgi turēt acis vaļā!
Katru gadu 2. septembrī mēs svinam Pasaules bērnu aizsardzības dienu, kad mēs visi esam ļoti priecīgi, un
ministrija pasludina brīnišķīgus saukļus un vienmēr atkārto vienas un tās pašas frāzes.
Dzīves realitāte krasi atšķiras no tā, ko pasludina mūsu augstākās tiesas un Eiropas tiesas.
Valstij ir pienākums radīt ģimenes saišu attīstībai piemērotu regulējumu un veikt pasākumus, kas veicina kopdzīvi.
Tas, ko mēs piedzīvojam, ir pasākumi, kas izjauc un iznīcina ģimenes saites.
Sabiedrība, kas ignorē un cīnās pret mātes mīlestību, deģenerējas, deģenerējas, brutalizējas un
stullinās, un tieši to mēs diemžēl redzam Vācijā.
Šajā jautājumā arvien tiek pieminēts vārds "bērna intereses".
Kad mēs dzirdam šo vārdu, mums tagad ir jāraud, jo, kad cilvēki runā par "bērna interesēm", parasti ir tieši pretēji.
Mērķis ir nodarīt maksimālu kaitējumu bērnam.
Bērni ir neaizsargāti un var izturēt daudz.
Šie ir tipiski Dr. Andrea Christidis izteikumi.
Es jau runāju par SOS bērnu ciematiem, par visu šo it kā bērnu aizsardzību.
Internetā ir atrodams izmeklēšanas ziņojums, ko esmu arī publicējis kā saiti zemāk.
160 bērni SOS bērnu ciematos ir tikuši seksuāli izmantoti, izvaroti un pat apaugļoti, un pēc tam viņiem ir veikti aborti.
Un SOS bērnu ciemati joprojām lūdz ziedojumus, kas mani patiešām dara sliktu, man jāsaka.
Mums ir jāatbrīvojas no pārliecības, ka valsts vienmēr vēlas mums kaut ko labu.
Valsts parasti mums neko labu nevēlas, jo, kā jūs zināt, tā vēlas tikai to, kas mums ir
vislabākais, un tā ir mūsu nauda un mūsu bērni.
Šis klasiskais 2018. gada gadījums par gadiem ilgušu seksuālu vardarbību kempingā, sapuvušā īpašumā ar treileri, bērnus
jauniešu labklājības birojs aizveda pie audžuvecāka, un viņš tur bērnus seksuāli izmantoja, un
jauniešu labklājības birojs nodrošināja svaigu gaļu.
Tas ir absurds.
Martā ir sākusies parlamentārā izmeklēšanas komiteja, un es ar nepacietību gaidu, kas no tās iznāks, jo jauniešu
labklājības dienestu, tiesnešu, ģimenes tiesnešu un sociālās sabiedrības atbildība šeit kļūst pilnīgi skaidra.
Ģimenes tiesībās nav iesniegts pieteikums par aizspriedumiem pret Jaunatnes labklājības
biroja darbiniekiem vai pret aizbildni ad litem.
Tāpēc tiek apgalvots, ka tie vienmēr darbojas pareizi, tie ir neaizskarami.
Atbrīvojumi bērniem nenodrošina bērnu aizsardzību, visretāk, visretāk, visretākajos gadījumos.
Dr. Helmuta Kentlera (Helmut Kentler) pētījumi, kurš vairāk nekā 30 gadus strādāja ar jauniešu labklājības iestādēm visā
Vācijā, lai ievietotu bērnus pie pedofiliem, jau tika pieminēti.
Agrāk viņi bija jauniešu labklājības biroju darbinieki, tagad viņi ir vadītāji un joprojām strādā jauniešu labklājības birojos.
Un Kentlera pētījumu nosaukumi, kurus pētnieki, t.i., pētnieki, asi kritizēja, tiek turēti slepenībā.
Tas nozīmē, ka cilvēki to drīkst darīt ar mūsu valsts atļauju, jo pretējā gadījumā šie vārdi tiktu publiskoti.
Dāmas un kungi, daudzu, daudzu gadu desmitu laikā šis ļaunais gars ir sagatavojis daudzus ložu un
gubernatoru universitātēs, institūtos un kas zina, ko vēl.
Un visi tie, kas šodien tur atrodas un runā to pašu, ir izkalti no šī gara.
Es neesmu pārsteigts.
Esmu pārsteigts, ka Bīlefeldes Universitāte vismaz ir skaidri norādījusi, ka visa šī lieta ir kriminālnoziegums un nekas cits.
Un tas tika darīts divos ekspertu ziņojumos.
Tas ir pedoseksuāls tīkls starp zinātniskajām iestādēm.
Tā nav tikai Berlīne, ņemiet vērā, tā nav tikai Berlīne.
Tās ir arī partijas, jo īpaši Zaļā partija, kas aicināja dekriminalizēt pedoseksualitāti.
Šobrīd mēs upurējam savus bērnus fantāziju, seksuālu perversiju, medicīnisku kļūdu dēļ.
Tagad mums ir Alfa paaudze, kas ir vairāk nekā 70 % psiholoģiski apgrūtināta, pateicoties
koronavīrusa periodam, ko mums nācās pārdzīvot.
un pateicoties mūsu politiķu lēmumiem likt bērnus aiz maskas uz astoņām stundām, noteikt bērniem
slēgšanu, uzspiest bērniem tālmācību un sociālo izolāciju.
Tas noteikti neliecināja par valsts cieņu pret bērna labklājību.
Tā bija necieņa pret bērna labklājību.
Tādējādi mēs redzam, ka no sākotnējās dabisko tiesību pieejas, proti, vecāku galvenā pienākuma rūpēties par
saviem bērniem un izglītot viņus, nav daudz kas palicis.
Aizbildniecības valsts masveidā iejaucas šajās attiecībās.
Corona termināls.
Šeit mēs skaidri redzam aizbildnības valsts pārklāšanos ar bērnu un vecāku juridisko sfēru līdz pat pārmērībai.
Un mums ir jāsaprot, kas šeit ir noticis.
Pēdējo četru gadu laikā uz tā sauktā veselības altāra ir nodarīts kaitējums un nogalināti cilvēki,
uz pilnīgi fanātiskas sabiedrības altāra, kas dzinās pēc pilnīgi neprātīga valsts paklausības un veselības elka.
Konstitucionālās un likumdošanas iestādes ir apzināti mazinājušas vecāku tiesības.
No dabiskajām tiesībām nekas nav palicis.
Šī iemesla dēļ valsts atkal var neierobežoti piekļūt bērnam jebkurā laikā, īstenojot šo
piekļuvi ar soda pasākumiem pret vecākiem.
Taču vecāku un ģimeņu dzīve ir jau iepriekš eksistējoša.
Tās pastāvēja jau pirms valsts.
Tāpēc valstij nav augstāku tiesību attiecībā uz bērniem nekā pašiem vecākiem.
Tāpēc valsts atbalstam bērniem jāaprobežojas ar ārkārtas situācijām un bērniem labvēlīgas vides radīšanu.
Ir pilnīgi skaidrs un pilnīgi saprotams, ka starp bērnu un māti pastāv elementāra, vitāli
svarīga saikne, kuru nevienam nav atļauts pārkāpt.
Audžuvecāki ir brīnišķīga lieta, ja vecāki vairs nav dzīvi vai ja patiešām pastāv nopietni draudi bērniem.
Vēlos to vēlreiz uzsvērt, jo ir patiešām lieliski audžuvecāki.
Taču audžuvecākiem nekad nevar būt saikne ar bērnu.
Jums var būt labas attiecības.
Taču ir atšķirība.
Tagad es to paskaidrošu:
No ceturtā grūtniecības mēneša šūnas starp māti un bērnu - t. i., bērns caur placentu un nabassaiti saņem šūnas no mātes
savā ķermenī, un otrādi, māte saņem šūnas no bērna savā ķermenī, un tās gandrīz vienmēr paliek tur uz mūžu.
To sauc par mikrohimerismu, kas faktiski notiek.
Īsi pirms dzemdībām ievērojami palielinās oksitocīna receptoru blīvums - tas jums nav jāatceras -,
kas ievērojami stiprina mātes un bērna saikni.
Mātes un bērna saikne ir visciešākā saikne, ko evolūcija ir radījusi, un to var pierādīt sliekas līmenī.
Protams, es neizslēdzu, ka ir veiksmīgas adopcijas.
Es neizslēdzu iespēju, ka ir viendzimuma pāri, kuri atsevišķos gadījumos var kaut kādā veidā tikt ar to galā.
Bet pacelt šo defektīvu situāciju līdz normālai un, pats galvenais, visu bioloģiju, kurai esmu
veltījis savu dzīvi gadu desmitiem, izmest uz atkritumu kaudzes, tas vienkārši nav pieņemami.
Visspilgtākais piemērs pasākumiem, kas šajā ziņā ir stingri jāievēro, ir bērnu nodošana aprūpē, izņemšana no
mājsaimniecībām vai vismaz no vides, kurā viņi parasti dzīvo.
Neraugoties uz šīm skaidrajām juridiskajām prasībām, vienmēr un, iespējams, varētu teikt, regulāri notiek
gadījumi, kad jauniešu labklājības iestādes un ģimenes tiesas kritizē bērnu uzņemšanu aprūpē.
Tiek kritizēts, ka daudzos gadījumos bērni no ģimenēm tiek paņemti pārāk ātri, nepastāvot akūtam riskam.
Tas parasti rada traumatisku pieredzi attiecīgajiem bērniem un, protams, iedragā viņu
uzticēšanos jauniešu labklājības vai palīdzības sistēmai.
Ir pierādījies, ka mūsu jaunatnes labklājības dienesti zina, ko dara, un es vēlos jums to pateikt.
Ja viņi izrauj bērnu no ģimenes, viņi zina, ka šis bērns būs ļoti nomākts.
Tomēr kādā brīdī jaunatnes labklājības birojam tika piešķirta tik liela vara, ka tas
praktiski noveda visu sistēmu un paņēma visu līdzi.
Taču, kamēr jauniešu labklājības dienestiem ir šādas pilnvaras, tie visu noskalo, un arī tiesneši ir spiesti rīkoties.
Ja viņi strādā pret jaunatnes labklājības biroju, diez vai viņi var noturēties principā.
Tātad, un galvenā problēma ir spekulantu pašpārliecinātība un ekonomiskais izdevīgums.
Varu teikt, ka tas attiecas arī uz politiķiem, jo politiķi parasti ir Jaunatnes labklājības komitejas locekļi un viņiem
ir ietekme uz lēmumiem, iestādēm, proti, jaunatnes lietu pārvaldēm, un, pats galvenais, aprūpes namu apsaimniekotājiem.
Viņi uzskata, ka bērnu aizsardzību vislabāk var nodrošināt ārpus bioloģiskās ģimenes.
Un, ja pēc tam bērni tiek izņemti kā preventīvs pasākums bez reāliem pierādījumiem, tad man tas ir noziegums.
Kā mēs šodien dzirdējām, Ģimenes lietu tiesa neizskata lietas publiski.
Tāpēc iesaistītās personas var ticēt, kam vēlas.
Tas nekad neiznāk.
Un kuram no viņiem patīk atzīt, ka ilgstoši ir kļūdījies?
Diemžēl tiek ieviesta melu sistēma.
Lai gan ģimenes tiesām ir pienākums noskaidrot patiesību saskaņā ar 138 ZPO, nepatiesus faktiskos apgalvojumus nepārbauda.
Iedomājieties to.
Ģimenes tiesās parasti nav liecinieku liecību.
Tas nozīmē, ka Vācijas ģimenes tiesās netiek pieaicināti liecinieki.
Tātad, ja jūs sakāt: "Bet viņš var apstiprināt, ka es to nedarīju", viņam netiks izvirzīta apsūdzība.
Bērni ir mūsu nākotne.
Bērni ir cilvēciskas būtnes, kas dzimst no intīmām attiecībām starp vīrieti un sievieti un tikai starp vīrieti un sievieti.
Un tikai bērni no radīšanas viedokļa garīgi ir dievišķo gaidu centrā.
Es cīnos par mūsu dārgo bērnu labklājību, jo es mīlu visus bērnus.
Viņi ir atjautīgi cilvēciņi, kas radīti pēc Dieva tēla.
Man patīk dzirkstošās acis, un es domāju, ka bērniem ir vajadzīga mamma un tētis, lai viņi patiešām gūtu panākumus.
Ko mēs varam darīt?
Ko mēs varam darīt nākotnei?
Jo galu galā mums, pieaugušajiem, ir vienalga.
Bērni cieš katru dienu.
Bērni tiek iznīcināti katru dienu.
Ko mēs darām?
Kur ir mūsu iespējas?
Piemēram, 9. jūnijā mums ir Eiropas Parlamenta vēlēšanas.
Ko mēs šeit darām?
Tas bija mans jautājums, jo tas sāp
mums kā pieaugušajiem, vecākiem un galu galā bērniem.
Jau šomēnes, sākot no 2024. gada jūnija, mēs sāksim veidot video dokumentāciju ar cietušajiem un publicēsim dokumentus, lai
mēs parādītu pierādījumus un netiktu uzskatīti par viltotājiem.
Ir ļoti interesanti, kā tiesas rīkojas, un ir saprotams, ka tās baidās, kā velns baidās no svaidītā ūdens, ka
viņu bezjēdzīgā, prettiesiskā rīcība tiks šādi dokumentēta.
Ir jānosauc vainīgo personu vārdi.
Mums tas jau bija agrāk.
Jānorāda ekspertu vārdi.
Jānorāda tiesnešu vārdi.
Jā, protams, mums ir jāpalielina informētība, un mums visiem ir jāveido sadarbības tīkli.
Tas ir galvenais,
un mums vienkārši nedrīkst visur būt tik daudz priekšnieku, bet visiem ir jāspēj strādāt kopā, un ne
visiem ir jādomā, ka es esmu daudz labāks par citiem.
Tā ir milzīga problēma.
Tie, kam ir daudz naudas, to jau sen ir apzinājušies, un viņi to arī dara.
Bet mazās apvienības un tamlīdzīgi, tās visas kaut kādā veidā vēlas kļūt par vadītāju.
Tas ir kā ballītēs.
Ikviens vēlas savu darbu, neatkarīgi no tā, cik labs viņš ir.
Es tikai īsumā gribēju to pateikt.
Nepieciešama pārvērtēšana.
Ir nepieciešama šīs politikas upuru rehabilitācija.
Noziedznieki ir jāsoda.
Jauni ekscesi ir jānovērš, veicot masveida izglītošanu, jo īpaši iedzīvotāju vidū, kuri neko nezina.
Jāpanāk ārstu, skolu darbinieku, administratoru, tiesnešu, prokuroru un policijas neatkarība, kā arī jāizveido neatkarīgas
iestādes, kas kontrolētu politiķu izplatītos viedokļus.
Un mums ir jāstājas pretī, mēs nedrīkstam ļaut saviem bērniem iet caur uguni šo elku dēļ.