V Nemecku sú deti systematicky násilne oddeľované alebo izolované od svojich matiek alebo otcov rodinnými súdmi a
úradmi starostlivosti o mládež pod falošnými zámienkami a niekedy sú dokonca násilne unášané.
S cieľom dať dotknutým osobám možnosť vyjadriť sa zorganizovalo združenie AXION Resist 3. mája tohto roku
tlačové sympózium na tému: "Cieľové dieťa a pripútanosť".
Vedeli ste, že v Nemecku je každoročne rodičom odobratých 80-90 000 detí, často nenávratne?
Vedeli ste, že deti utečencov sa stali obľúbeným cieľom úradov pre mládež, zatiaľ čo ich rodičia bez
znalosti jazyka a zákonov sa musia bezmocne prizerať?
Vedeli ste, že nemecké Spolkové centrum pre zdravotnú výchovu (BZgA) spolu s WHO vypracovalo "Štandardy pre
sexuálnu výchovu detí v Európe"? A že sa tým už bezostyšne pripravujú na pedofilné útoky?
Pojmy blaho a ochrana detí sú pojmy, ktoré sa v súčasnosti už nemôžu používať tak voľne.
Naopak, viac ako kedykoľvek predtým si vyžadujú preskúmanie spôsobu ich používania.
Ak majú miestnosti na skúmanie tela v centrách dennej starostlivosti slúžiť na prevenciu zneužívania, vzdelávanie v
ranom detstve o multisexualite má podporovať toleranciu, vojenské cvičenia v školách majú slúžiť duchu mieru,
potom je naliehavo potrebná skutočná kontra-výchova, ktorá sa začína dnes sympóziom AxionResist.
Hlavné médiá dodnes túto problematiku nápadne prezentujú len v čase, keď už dobre vychovaní občania spia.
Tu je však dôležité mať oči otvorené!
Každý rok 2. septembra oslavujeme Svetový deň detí, keď sa všetci veľmi tešíme a ministerstvo
vyhlasuje nádherné heslá a opakuje vždy tie isté frázy.
Realita života sa dramaticky líši od toho, čo hlásajú naše najvyššie súdy a európske súdy.
Štát je povinný vytvoriť predpisy, ktoré sú vhodné pre rozvoj rodinných väzieb, a musí prijať opatrenia umožňujúce spolužitie.
Zažívame opatrenia, ktoré rozkladajú a ničia rodinné puto.
Spoločnosť, ktorá ignoruje materinskú lásku a bojuje proti nej, degeneruje, zdegeneruje, brutalizuje a
stualizuje, a presne toho sme, žiaľ, svedkami v Nemecku.
Stále sa tu objavuje slovo "najlepší záujem dieťaťa".
Keď počujeme toto slovo, musíme sa zľaknúť, pretože keď sa hovorí o "najlepšom záujme dieťaťa", väčšinou je to naopak.
Cieľom je spôsobiť dieťaťu čo najväčšiu škodu.
Deti sú bezbranné a vydržia veľa.
Toto sú typické výroky Dr. Andrey Christidisovej.
Takže celá táto údajná ochrana detí, už som hovoril o SOS detských dedinkách.
Na internete je k dispozícii vyšetrovacia správa, ktorú som sprístupnil aj ako odkaz nižšie.
160 detí bolo v SOS detských dedinkách sexuálne zneužitých, znásilnených a dokonca
oplodnených a následne podstúpilo interrupciu.
A SOS detské dedinky stále žiadajú o dary, z čoho mi je naozaj zle, musím povedať.
Musíme sa zbaviť presvedčenia, že štát pre nás vždy chce niečo dobré.
Štát pre nás zvyčajne nechce nič dobré, pretože, ako viete, chce pre nás len to najlepšie, a to sú naše peniaze a naše deti.
Tento klasický prípad z roku 2018 o dlhoročnom sexuálnom zneužívaní v kempe, na prehnitom pozemku s karavanom, deti boli
úradom starostlivosti o mládež odvedené k pestúnovi a ten tam deti sexuálne zneužíval a úrad
starostlivosti o mládež im poskytoval čerstvé mäso.
To je absurdita.
Parlamentný vyšetrovací výbor začal pracovať v marci a ja sa veľmi teším na to, čo z neho vzíde, pretože
zodpovednosť úradov pre mládež, sudcov, sudcov rodinných súdov a sociálnej spoločnosti sa tu stáva úplne jasnou.
V rodinnom práve sa neuplatňuje zaujatosť voči zamestnancom úradu pre mládež, ani voči kolíznemu opatrovníkovi.
Preto sa hovorí, že vždy fungujú správne, sú nedotknuteľné.
Výnimky pre deti neposkytujú ochranu deťom, a to v najmenšom počte, v najzriedkavejších prípadoch.
Štúdie Dr. Helmuta Kentlera, ktorý viac ako 30 rokov spolupracoval s úradmi pre mládež v celom Nemecku
pri umiestňovaní detí k pedofilom, už boli spomenuté.
Kedysi boli zamestnancami úradov pre mládež, teraz sú manažérmi a stále pracujú na úradoch pre mládež.
A názvy Kentlerových štúdií, ktoré vyšetrovatelia, t. j. výskumníci, ostro kritizovali, sú utajované.
To znamená, že ľudia to môžu robiť s povolením nášho štátu, inak by sa tieto mená zverejnili.
Dámy a páni, počas mnohých, mnohých desaťročí tento zlý duch vyškolil mnoho lóží a guvernantov
na univerzitách, inštitútoch a ktovie, čo ešte.
A všetci tí, ktorí sú tam dnes a papagájujú to isté, sú vytesaní z tohto ducha.
Nie som prekvapený.
Prekvapuje ma, že Univerzita v Bielefelde aspoň jasne povedala, že celá vec je trestná a nič iné.
Urobila tak v dvoch znaleckých posudkoch.
Ide o pedosexuálnu sieť naprieč vedeckými inštitúciami.
Nie je to len Berlín, pozor, nie je to len Berlín.
A sú to aj strany, najmä Strana zelených, ktoré vyzvali na dekriminalizáciu pedosexuality.
V súčasnosti obetujeme naše deti pre fantázie, sexuálne úchylky, lekárske chyby.
V súčasnosti máme generáciu Alfa, ktorá je viac ako 70 % psychicky zaťažená vďaka obdobiu koronavírusu, ktorým sme museli prejsť.
a vďaka rozhodnutiam našich politikov, ktorí rozhodli, že deti budú osem hodín za maskami, že ich budú zatvárať, že
ich budú učiť na diaľku a že ich budú sociálne izolovať.
To určite nebolo znakom toho, že štát rešpektuje blaho dieťaťa.
Bolo to pohŕdanie blahom dieťaťa.
Vidíme teda, že z pôvodného prístupu prirodzeného práva, teda z primárnej povinnosti rodičov starať
sa o svoje deti a vychovávať ich, veľa nezostalo.
Do tohto vzťahu masívne zasahuje opatrovnícky štát.
Corona terminus.
Tu sme jasne videli presahovanie opatrovníckeho štátu do právnej sféry detí a rodičov až do extrému.
Musíme si uvedomiť, čo sa tu stalo.
Posledné štyri roky sme boli svedkami škôd a zabíjania na oltári toho, čo sa nazýva zdravie,
na oltár úplne sfanatizovanej spoločnosti, ktorá sa hnala za úplne šialenou modlou štátnej poslušnosti a zdravia.
Ústavné a legislatívne orgány úmyselne oslabili rodičovské práva.
Z prirodzeného práva nezostalo nič.
Z tohto dôvodu môže mať štát opäť kedykoľvek neobmedzený prístup k dieťaťu a tento prístup si
vynucovať prostredníctvom sankčných opatrení voči rodičom.
Rodičovstvo a rodiny však existujú už predtým.
Existovali už pred vznikom štátu.
Preto štát nemá voči deťom vyššie práva ako ich rodičia.
Podpora detí zo strany štátu sa preto musí obmedziť na núdzové situácie a vytváranie prostredia priaznivého pre deti.
Je úplne jasné a pochopiteľné, že medzi dieťaťom a matkou existuje elementárne životné puto, do ktorého nikto nesmie zasahovať.
Náhradní rodičia sú úžasnou vecou, keď rodičia už nežijú alebo keď skutočne hrozí vážne nebezpečenstvo pre deti.
Chcela by som to ešte raz zdôrazniť, pretože existujú naozaj skvelí pestúni.
Náhradní rodičia však nikdy nemôžu mať puto s dieťaťom.
Môžete mať dobrý vzťah.
Je tu však rozdiel.
Vysvetlím to teraz:
Od štvrtého mesiaca tehotenstva sa bunky medzi matkou a dieťaťom - t. j. dieťa dostáva bunky od matky cez placentu a
pupočník do svojho tela a naopak, matka dostáva bunky od dieťaťa do svojho tela a takmer vždy tam zostávajú po celý život.
Tento jav sa nazýva mikrochimérizmus, ktorý skutočne prebieha.
Krátko pred pôrodom sa výrazne zvýši hustota oxytocínových receptorov - to si nemusíte pamätať -
čo výrazne posilňuje puto medzi matkou a dieťaťom.
Väzba medzi matkou a dieťaťom je najbližšia väzba, ktorú evolúcia vytvorila a ktorú možno dokázať na úrovni dážďoviek.
Samozrejme, nevylučujem, že existujú úspešné adopcie.
Nevylučoval by som, že existujú páry rovnakého pohlavia, ktoré to v jednotlivých prípadoch nejako zvládnu.
Ale povýšiť túto chybnú situáciu na normálnu a predovšetkým hodiť celú biológiu, ktorej som tu desaťročia venoval
svoj život, na smetisko, to je jednoducho neprijateľné.
Najvýraznejším príkladom opatrení, ktoré potom v tomto smere robia prísny rez, je odoberanie detí do starostlivosti, odoberanie
detí z domácností alebo aspoň z prostredia, v ktorom bežne žijú.
Napriek týmto jasným právnym požiadavkám sa vždy, a možno by sa dalo povedať, že pravidelne, vyskytujú prípady,
v ktorých úrady na ochranu mládeže a rodinné súdy kritizujú prevzatie detí do starostlivosti.
Kritizuje sa, že v mnohých prípadoch sa deti odoberajú z rodín príliš rýchlo bez toho, aby existovala akútna riziková situácia.
To zvyčajne vedie k traumatizujúcim zážitkom dotknutých detí a prirodzene narúša ich dôveru
v systém starostlivosti o mládež alebo pomoci.
Je dokázané, že naše úrady pre starostlivosť o mládež vedia, čo robia, to by som vám chcel povedať.
Ak vytrhnú dieťa z rodiny, vedia, že to dieťa bude veľmi narušené.
V istom okamihu však úrad pre starostlivosť o mládež získal takú moc, že prakticky celý systém zničil a všetko vzal so sebou.
Pokiaľ však majú úrady pre mládež túto právomoc, splachujú všetko do kanálu a sudcovia sú tiež nútení konať.
Ak pracujú proti úradu pre starostlivosť o mládež, ťažko sa môžu v zásade udržať.
Hlavným problémom je teda sebaobviňovanie a ekonomické výhody špekulantov.
Môžem vám povedať, že sem patria politici, pretože politici zvyčajne sedia vo Výbore pre starostlivosť o mládež a majú
vplyv na rozhodnutia, orgány, konkrétne úrady pre starostlivosť o mládež, a predovšetkým prevádzkovatelia domovov dôchodcov.
A zastávajú názor, že ochrana dieťaťa sa najlepšie dosiahne mimo biologickej rodiny.
A ak sa potom deti odoberajú ako preventívne opatrenie bez akýchkoľvek skutočných dôkazov, potom je to pre mňa zločin.
Ako sme dnes počuli, rodinný súd neprojednáva prípady verejne.
Zúčastnené strany si preto môžu veriť, čomu chcú.
Nikdy nevyjde von.
A kto z nich rád prizná, že sa dlhodobo mýlil?
Nanešťastie sa spúšťa systém lží.
Hoci sú rodinné súdy povinné zisťovať pravdu podľa 138 ZPO, nepravdivé skutkové tvrdenia sa neskúmajú.
Predstavte si to.
Na rodinných súdoch sa vo všeobecnosti nevykonávajú žiadne svedecké výpovede.
To znamená, že na nemecké rodinné súdy sa nepredvolávajú žiadni svedkovia.
Ak teda poviete: "Ale on môže potvrdiť, že som to neurobil", nebude obvinený.
Deti sú naša budúcnosť.
Deti sú ľudské bytosti, ktoré sa rodia z intímneho vzťahu medzi mužom a ženou a len medzi mužom a ženou.
A práve deti sú z duchovného hľadiska stredobodom Božieho očakávania z hľadiska stvorenia.
Bojujem za blaho našich drahých detí, pretože milujem všetky deti.
Sú to geniálni malí ľudia, stvorení na Boží obraz.
Milujem tie žiarivé oči a myslím si, že deti potrebujú mať k dispozícii mamu a otca, aby sa im naozaj darilo.
Čo s tým môžeme urobiť?
Čo môžeme urobiť pre budúcnosť?
Pretože nám dospelým je to nakoniec jedno.
Deti trpia každý deň.
Deti sú ničené každý deň.
Čo robíme?
Kde sú naše príležitosti?
Napríklad 9. júna sa konajú voľby do Európskeho parlamentu.
Čo tu robíme?
To bola moja otázka, pretože to bolí
pre nás dospelých, pre rodičov a napokon aj pre deti.
Už tento mesiac od júna 2024 začneme s dotknutými osobami robiť videodokumentáciu a dokumenty zverejníme,
aby sme ukázali dôkazy a neboli považovaní za klamárov.
Je veľmi zaujímavé, ako súdy konajú, a je pochopiteľné, že sa boja, ako sa čert bojí svätenej vody, že ich
nezmyselné, nezákonné konanie bude takto zdokumentované.
Mená páchateľov musia byť uvedené.
Mali sme ho už skôr.
Mená znalcov musia byť uvedené.
Mená sudcov musia byť uvedené.
Áno, samozrejme, musíme zvyšovať povedomie a všetci musíme nadväzovať kontakty.
To je hlavný bod,
a jednoducho nesmieme mať všade toľko náčelníkov, ale všetci musia byť schopní spolupracovať a nie
každý si musí myslieť, že som oveľa lepší ako ostatní.
To je obrovský problém.
Tí, ktorí majú veľa peňazí, si to už dávno uvedomujú a robia to.
Ale malé združenia a podobné organizácie chcú byť nejakým spôsobom náčelníkmi.
Je to ako na večierkoch.
Každý chce svoju prácu, bez ohľadu na to, aký je dobrý.
Chcel som to povedať len veľmi stručne.
Je potrebné prehodnotenie.
Je potrebná rehabilitácia obetí tejto politiky.
Páchatelia musia byť potrestaní.
Novým excesom treba zabrániť masívnym vzdelávaním, najmä medzi obyvateľstvom, ktoré o tom vôbec nič nevie.
Lekári, školskí pracovníci, správcovia, sudcovia, prokurátori a polícia musia byť nezávislí a musia sa zriadiť nezávislé
inštitúcie, ktoré budú kontrolovať názory šírené politikmi.
A my sa tomu musíme postaviť, nesmieme nechať naše deti prejsť ohňom pre tieto modly.