V Nemčiji družinska sodišča in uradi za mladino otroke pod lažnimi pretvezami sistematično nasilno ločujejo od
mater ali očetov, včasih pa jih celo nasilno ugrabijo.
Da bi prizadeti dobili besedo, je združenje AXION Resist 3. maja letos organiziralo novinarski
simpozij na temo "Ciljni otrok in navezanost".
Ali ste vedeli, da v Nemčiji vsako leto staršem odvzamejo 80-90.000 otrok, pogosto nepreklicno?
Ali ste vedeli, da so begunski otroci postali priljubljena tarča uradov za mladino, medtem ko morajo njihovi
starši brez znanja jezika in prava nemočno opazovati?
Ali ste vedeli, da je nemški Zvezni center za zdravstveno vzgojo (BZgA) skupaj s Svetovno zdravstveno organizacijo
pripravil "standarde za spolno vzgojo otrok v Evropi"? In da jih s tem že nesramno pripravljajo na napade na pedofilijo?
Pojma blaginja in zaščita otrok sta pojma, ki ju danes ne moremo več uporabljati tako svobodno.
Ravno nasprotno, bolj kot kdaj koli prej zahtevajo preučitev načina njihove uporabe.
Če naj bi sobe za raziskovanje telesa v vrtcih služile preprečevanju zlorab, vzgoja o multiseksualnosti v zgodnjem
otroštvu spodbujanju strpnosti, vojaške vaje v šolah pa duhu miru, potem je nujno potrebna prava
protivzgoja, ki se začenja danes s simpozijem AxionResist.
Še danes osrednji mediji to vprašanje na presenetljiv način predstavljajo le v času, ko dobro vzgojeni državljani že spijo.
Pri tem pa je pomembno, da imate odprte oči!
Vsako leto 2. septembra praznujemo svetovni dan otroka, ko smo vsi zelo veseli, ministrstvo pa
razglaša čudovita gesla in ponavlja vedno iste fraze.
Resničnost življenja se močno razlikuje od tega, kar razglašajo naša vrhovna in evropska sodišča.
Država mora oblikovati predpise, ki so primerni za razvoj družinskih vezi, in sprejeti ukrepe, ki omogočajo sobivanje.
Prihaja do ukrepov, ki razkrajajo in uničujejo družinske vezi.
Družba, ki zanemarja materinsko ljubezen in se proti njej bori, se izrodi, degenerira, brutalizira
in omrtviči, in prav temu smo žal priča v Nemčiji.
Pri tem se vedno znova pojavlja beseda "največja korist otroka".
Ko slišimo to besedo, se moramo zgroziti, saj ko ljudje govorijo o "najboljši koristi otroka", se običajno zgodi ravno nasprotno.
Cilj je otroku povzročiti čim večjo škodo.
Otroci so nezaščiteni in lahko prenesejo marsikaj.
To so značilne izjave dr. Andreje Christidis.
O domnevni zaščiti otrok sem že govoril, in sicer o SOS otroških vaseh.
Na spletu je na voljo poročilo o preiskavi, ki sem ga objavil tudi kot povezavo spodaj.
160 otrok je bilo v SOS otroških vaseh spolno zlorabljenih, posiljenih in celo oplojenih, nato pa so opravili splav.
Otroške vasi SOS pa še vedno prosijo za donacije, zaradi česar mi je res hudo.
Ne smemo več verjeti, da nam država vedno želi nekaj dobrega.
Država nam običajno ne želi ničesar dobrega, saj, kot veste, želi le tisto, kar je za nas
najboljše, to pa je naš denar in naši otroci.
Ta klasični primer iz leta 2018 o večletnih spolnih zlorabah v kampu, na pokvarjenem posestvu s prikolico, je urad za
mladino otroke odpeljal k rejniku, ki je otroke tam spolno zlorabljal, urad za mladino pa je poskrbel za sveže meso.
To je absurd.
Parlamentarni preiskovalni odbor je začel delovati marca in z velikim veseljem pričakujem, kaj se bo iz tega izcimilo,
saj je odgovornost uradov za mladino, sodnikov, družinskih sodnikov in socialne družbe pri tem povsem jasna.
V družinskem pravu ni prijave za pristranskost zoper uslužbence urada za mladino ali skrbnika ad litem.
Zato pravijo, da vedno delujejo pravilno, da so nedotakljivi.
Izjeme za otroke ne zagotavljajo zaščite otrok, v najmanjšem številu in v najredkejših primerih.
Omenili smo že študije Dr. Helmuta Kentlerja, ki je več kot 30 let sodeloval z uradi za mladino
po vsej Nemčiji in otroke nameščal k pedofilom.
Včasih so bili zaposleni v uradih za mladino, zdaj so vodje in še vedno delajo v uradih za mladino.
Imena Kentlerjevih študij, ki so jih preiskovalci, tj. raziskovalci, ostro kritizirali, pa so ostala skrita.
To pomeni, da lahko ljudje to počnejo z dovoljenjem naše države, sicer bi bila ta imena objavljena.
Gospe in gospodje, v mnogih, mnogih desetletjih je ta zlobni duh usposobil številne lože in
guvernante na univerzah, inštitutih in kdo ve, kaj še vse.
In vsi tisti, ki so danes tam in ponavljajo isto, so izklesani iz tega duha.
Nisem presenečen.
Presenečen sem, da je Univerza v Bielefeldu vsaj jasno povedala, da gre za kaznivo dejanje in nič drugega.
To je storila v dveh strokovnih poročilih.
Gre za pedoseksualno mrežo v znanstvenih ustanovah.
Ne gre samo za Berlin, pazite, ne gre samo za Berlin.
To so tudi stranke, zlasti Zelena stranka, ki so pozvale k dekriminalizaciji pedoseksualnosti.
Trenutno žrtvujemo svoje otroke zaradi fantazij, spolnih perverzij, zdravniških napak.
Zdaj imamo generacijo alfa, ki je zaradi obdobja koronavirusov v več kot 70 odstotkih psihološko obremenjena.
zaradi odločitev naših politikov, da otroke za osem ur zaprejo za maske, da jih zaprejo, da jim
naložijo učenje na daljavo in socialno izolacijo.
To vsekakor ni bil znak, da država spoštuje dobrobit otroka.
To je bil prezir do koristi otroka.
Vidimo torej, da od prvotnega pristopa naravnega prava, ki je temeljna dolžnost staršev, da skrbijo
za svoje otroke in jih vzgajajo, ni ostalo veliko.
Država varuhinja se v ta odnos močno vmešava.
Konec krone.
Tu smo jasno videli, da je skrbniška država do skrajnosti posegla v pravno sfero otrok in staršev.
Zavedati se moramo, kaj se je tu zgodilo.
V zadnjih štirih letih smo bili priča škodi in ubijanju na oltarju tako imenovanega zdravja,
na oltarju popolnoma fanatične družbe, ki je sledila popolnoma noremu idolu državne poslušnosti in zdravja.
Ustavni in zakonodajni organi so namerno spodkopali starševske pravice.
Od naravnega prava ni ostalo ničesar.
Zato ima lahko država ponovno kadar koli neomejen dostop do otroka in ga uveljavlja s kazenskimi ukrepi proti staršem.
Toda starševstvo in družine obstajajo že prej.
Obstajale so že pred državo.
Zato država do otrok nima večjih pravic kot njihovi starši.
Zato mora biti podpora države otrokom omejena na nujne primere in ustvarjanje otrokom prijaznega okolja.
Popolnoma jasno in razumljivo je, da med otrokom in materjo obstaja osnovna življenjska vez, v katero nihče ne sme posegati.
Posvojitelji so čudovita stvar, kadar starši niso več živi ali kadar obstaja resna nevarnost za otroke.
To bi rada še enkrat poudarila, saj obstajajo res odlični rejniki.
Vendar pa rejniki nikoli ne morejo vzpostaviti vezi z otrokom.
Lahko imate dober odnos.
Vendar obstaja razlika.
To bom razložil zdaj:
Od četrtega meseca nosečnosti poteka izmenjava celic med materjo in otrokom, tj. otrok prek posteljice in popkovnice prejme
celice od matere v svoje telo in obratno, mati prejme celice od otroka v svoje telo, kjer skoraj vedno ostanejo vse življenje.
To se imenuje mikrohimerizem, ki dejansko poteka.
Tik pred rojstvom se gostota oksitocinskih receptorjev - tega si vam ni treba zapomniti - močno
poveča, kar znatno okrepi vez med materjo in otrokom.
Vez med materjo in otrokom je najtesnejša vez, ki jo je ustvarila evolucija in jo je mogoče dokazati na ravni deževnikov.
Ne izključujem, seveda ne izključujem, da obstajajo uspešne posvojitve.
Ne izključujem možnosti, da obstajajo istospolni pari, ki jim to v posameznih primerih nekako uspe.
Toda povzdigniti to okvarjeno stanje v status normalnosti in predvsem vreči v smetišče vso biologijo, ki sem ji tu posvetil
svoje življenje v desetletjih, je preprosto nesprejemljivo.
Najočitnejši primer ukrepov, ki so v tem pogledu strogi, je odvzem otrok iz družin ali vsaj
iz okolja, v katerem običajno živijo, v oskrbo.
Kljub tem jasnim zakonskim zahtevam se vedno, morda bi lahko rekli redno, pojavljajo primeri, ko uradi za mladino
in družinska sodišča kritizirajo sprejem otrok v oskrbo.
Kritizira se, da so otroci v številnih primerih prehitro odvzeti iz družin, ne da bi obstajala akutna nevarnost.
To običajno vodi do travmatičnih izkušenj za zadevne otroke in seveda spodkoplje njihovo zaupanje
v sistem socialnega varstva ali pomoči za mlade.
Dokazano je, da naši uradi za mladino vedo, kaj delajo, in to vam želim povedati.
Če otroka iztrgajo iz družine, vedo, da bo ta otrok zelo prizadet.
V nekem trenutku pa je urad za mladino dobil tako moč, da je praktično porušil celoten sistem in vse odnesel s seboj.
Dokler imajo uradi za mladino to pristojnost, pa vse splakujejo v kanalizacijo in tudi sodniki so prisiljeni ukrepati.
Če delujejo proti uradu za mladino, se načeloma ne morejo obdržati.
Glavni problem je torej samoprepovedovanje in ekonomske koristi dobičkarjev.
Lahko vam povem, da so med njimi tudi politiki, saj politiki običajno sedijo v Odboru za mladino in imajo
vpliv na odločitve, organi, torej uradi za mladino, in predvsem upravljavci domov za starejše.
Menijo, da je varstvo otrok najbolje zagotoviti zunaj biološke družine.
In če so otroci nato odvzeti kot preventivni ukrep brez pravih dokazov, je to zame zločin.
Kot smo slišali danes, družinsko sodišče ne obravnava zadev javno.
Vpleteni lahko torej verjamejo, kar hočejo.
Nikoli ne pride ven.
In kdo od njih rad prizna, da se je dolgo časa motil?
Na žalost se je začel izvajati sistem laži.
Čeprav so družinska sodišča dolžna ugotoviti resnico v skladu s 138 ZPO, se neresnične dejanske trditve ne preverjajo.
Predstavljajte si to.
Na družinskih sodiščih na splošno ni dokazov s pričami.
To pomeni, da na nemških družinskih sodiščih ni treba vabiti prič.
Če torej rečete: "Ampak on lahko potrdi, da tega nisem storil", ga ne boste obtožili.
Otroci so naša prihodnost.
Otroci so človeška bitja, ki se rodijo iz intimnega odnosa med moškim in žensko ter samo med moškim in žensko.
In samo otroci so duhovno v središču božjega pričakovanja z vidika stvarstva.
Borim se za dobrobit naših dragih otrok, ker imam rad vse otroke.
So iznajdljivi mali ljudje, ustvarjeni po Božji podobi.
Všeč so mi iskrive oči in mislim, da otroci potrebujejo mamo in očeta, da bi jim zares uspelo.
Kaj lahko storimo v zvezi s tem?
Kaj lahko storimo za prihodnost?
Na koncu nam je vsem odraslim vseeno.
Otroci trpijo vsak dan.
Otroci so vsak dan uničeni.
Kaj počnemo?
Kje so naše priložnosti?
Na primer, 9. junija bodo evropske volitve.
Kaj počnemo tukaj?
To je bilo moje vprašanje, ker boli
za nas odrasle, za starše in navsezadnje za otroke.
Že ta mesec bomo začeli snemati videodokumentacijo s prizadetimi od junija 2024 in objavili dokumente, da
bomo pokazali dokaze in ne bomo veljali za prevarante.
Zelo zanimivo je ravnanje sodišč in razumljivo je, da se bojijo, kot se hudič boji svete vode, da bodo njihova
nesmiselna in nezakonita dejanja dokumentirana na tak način.
Navesti je treba imena storilcev.
Imeli smo ga že prej.
Navesti je treba imena strokovnjakov.
Navesti je treba imena sodnikov.
Da, seveda moramo ozaveščati in se povezovati.
To je glavna točka,
in preprosto ne smemo imeti povsod toliko načelnikov, ampak morajo vsi znati sodelovati in
ne smejo vsi misliti, da sem boljši od drugih.
To je velika težava.
Tisti, ki imajo veliko denarja, se tega že dolgo zavedajo in to tudi počnejo.
Toda majhna združenja in podobna združenja si na nek način želijo postati vodja.
To je kot na zabavah.
Vsakdo si želi svoje službe, ne glede na to, kako dober je.
To sem želel povedati le na kratko.
Potrebna je ponovna presoja.
Potrebna je rehabilitacija žrtev te politike.
Storilce je treba kaznovati.
Nove ekscese je treba preprečiti z obsežnim izobraževanjem, zlasti med prebivalci, ki ne vedo ničesar.
Zdravniki, šolsko osebje, upravni delavci, sodniki, tožilci in policija morajo postati neodvisni, ustanoviti
pa je treba tudi neodvisne institucije, ki bodo preverjale mnenja, ki jih širijo politiki.
Temu se moramo upreti, ne smemo dovoliti, da gredo naši otroci zaradi teh malikov skozi ogenj.