Želimo završiti plesom, a u ovoj pjesmi, ili bolje rečeno, riječ je o poetskom plesnom projektu. I
tamo je Bekki divno sažeo ono što smo danas čuli.
Rekla je da smo plesači na neočekivanom plesnom podiju života i glumci u ulogama koje biramo za sebe.
I tako bih rekao da smo se vratili na početak, baš kao što je Ivo započeo ovaj dan.
Mi smo akteri u sudbini svijeta. Nalazimo se tačno usred svega, ali možemo izabrati svoju ulogu.
Imajući to na umu, želio bih vam dati još malo materijala za razmišljanje uz ovaj ples, u kojem možemo ponovo uživati danas.
U ovom svijetu sudbine, toliko smo zahvalni što kreativna sila u nama sve ostvaruje.
Kreativnost.
U dubinama postojanja, gdje se vrijeme gubi u sjenama vječnosti, čeka neiscrpna moć – šapat
beskonačnosti koji prebiva u svakome od nas.
Usred tame, gdje slabost obavija naše misli, kuca nepokolebljivo srce borca spremnog da savlada svoje unutrašnje demone.
Prava snaga našeg duha otkriva svoj puni sjaj u trenucima slabosti.
Prepoznajemo da naša ranjivost ne određuje našu sudbinu. Naša slabost nas ne iritira; ona nas vodi.
Jer upravo u ovoj krhkosti cvjeta nepokolebljiva volja, čekajući da bude oslobođena.
Naše granice su samo granice – stvorene našim vlastitim umom.
Mi smo bezgranični, nezaustavljivi, beskonačni. Nosimo slobodu vjetrova u svojim mislima, sudbinu
oceana u svojim snovima, moć Boga u svojim srcima.
Naša kreativna moć nije skrivena u beskonačnom moru slučajnosti.
Svaki trenutak kad dišemo je prilika da ispređemo vlastitu priču.
Mi smo tvorci – i stvorenja istovremeno, plesači na nepredvidivoj pozornici života;
glumci koji tumače uloge koje biramo sami za sebe.
Iza tame sumnje, iza sjena iskustva, uzdižemo se, jer NISMO ŽRTVE naših slabosti.
Mi smo stvaraoci.
Svaki korak, svaka suza, svaka naučena lekcija, svaka krhkost ljudske nemoći proširuje
naše horizonte i približava nas srcu Božijem.
Svaka suza koju prolijemo hrani sjeme hrabrosti u nama; svaki ožiljak koji nosimo priča priče o našoj istrajnosti.
Možda se osjećamo kao brodolomljeni brod u bijesnoj oluji, ali u nama se gradi nezaustavljiv nalet
odlučnosti koji može izdržati najmračniju oluju.
Prihvatamo blistavu ljepotu trenutka kao tvorci svoje sudbine, kao arhitekti svog uspjeha.
Svaki put kad se suočimo sa svojom ranjivošću, sklapanjem saveza sa svojom unutrašnjom snagom penjemo
se na vrhunac božanstva koje u nama mirovno leži.
Na taj način oslobađamo kreativnu moć skrivenu u našoj prividnoj slabosti i uzdižemo se kao blistavi svjedoci
Božjeg trijumfa nad ograničenjima koja smo sami sebi nametnuli.
Mi smo tvorci.
Naše srce kuca u ritmu s Stvoriteljem.
Svaki dah – čin stvaranja; svaki pokret – melodija života.
Bekki, kakav dostojan zaključak; kakav dostojan zaključak!
I ono što su vam Bekki i svi oni (svi su bili OCG umjetnici koje ste danas vidjeli) prenijeli – želim to još
jednom naglasiti na kraju – nije namijenjeno posebnoj grupi.
Ono što su rekli, na čemu su svjedočili, uključujući ono što sam spomenuo na početku, odnosi se na svaku osobu koja je danas bila
ovdje – od najdubljeg, najuvjerenijeg ateista do najreligioznije osobe, bilo koje vrste, od svakog naučnika ili političara.
Ovo se odnosi na sve nas. I mi ovo vidimo kao veliku priliku, veliko rješenje.
Dragi prijatelji, kad se osvrnem unazad i ponovo razmislim o ovoj ponavljajućoj optužbi, "iznosite mnogo problema,
ali ne nudite rješenja", jeste li danas čuli neka rješenja?
Oh da, oh da! Željeli bismo zahvaliti svima koji su poslali rješenja. Puno vam hvala!
Kakvo obilje. Da, kakvo bogatstvo rješenja.
Ali, kao što smo rekli, ne želimo uvijek slušati svakoga. Ipak, ovo su rješenja, i doći će vrijeme kada
ćemo razumjeti sve, svako rješenje i svaki prijedlog.
Doći će vrijeme kada ćemo razumjeti sve što je danas rečeno.
Dopustite da vas ponovo podsjetim: Kome smo slušali?
Prvo Ivo Sasek, zatim Stefan Magnet, zatim David Icke, Heiko Schöning, zatim Tilman Knechtel,
zatim James Corbett, Michael Ballweg, Elias Sasek.
Još jednom, hvala vam svima puno što ste ovdje i što ste odvojili vrijeme da proslavimo našu 20. godišnjicu AZK-a.
Atmosfera s publikom i ovdje na pozornici bila je prekrasna.
Sve je bilo divno. Svi ste radili zajedno kao jedan.
Želio bih još jednom zahvaliti svim tehničarima, stotinama njih, svugdje, na svim uređajima.
Ponekad si krvlju znojio, a stvari se uvijek zategnu kad strojevi otkažu. Na samom početku dogodio
se tehnički kvar. Prevladao si ga iznova i iznova.
Nadam se da su se prevođenja na jezike i u zemlje, sve dobro završilo.
I zahvaljujemo vam, "u svim narodima", što ste tu.
Nadamo se da ćemo vas ponovo vidjeti na sljedećem AZK-u. Ako Bog da i ako budemo još živi. I na kraju
ćemo ponovo reći: Sve smo ovo učinili iz ljubavi!
Ne radi profita ili špekulacije, nego zato što te volimo i želimo te usmjeriti prema tvojoj sudbini, koja će ti donijeti najveće
ispunjenje u životu, više nego što si ikada mogao zamisliti.
Volimo te i trebamo te, i kažemo: Zbogom svima, vidimo se sljedeći put. Zbogom.