Mēs vēlamies pabeigt ar deju, un šajā dziesmā, vai, pareizāk sakot, tas ir poētiskās dejas projekts. Un
Bekki ir lieliski apkopojusi to, ko mēs šodien dzirdējām.
Viņa teica, ka mēs esam dejotāji uz neparedzētās dzīves deju grīdas un aktieri tajā lomā, ko paši izvēlamies.
Es teiktu, ka mēs esam apmetušies pilnā lokā, tāpat kā Ivo sāka šo dienu.
Mēs esam pasaules likteņa dalībnieki. Mēs esam tā vidū, bet mēs varam izvēlēties lomu.
Un, to paturot prātā, es vienkārši gribētu sniegt jums vēl kādu dvēseles ēdienu ar šo deju,
ko mēs šodien varam vienkārši atkal izbaudīt.
Šajā pasaules liktenī mēs esam tik pateicīgi, ka radošais spēks mūsos paveic visu.
Radošais spēks.
Eksistences dzīlēs, kur laiks pazūd mūžības ēnās, mūs gaida neizsmeļams spēks - bezgalības čuksti, kas mīt katrā no mums.
Tumsas vidū, kur vājums apvij mūsu domas, pulsē nesatricināma cīnītāja sirds, kurš ir gatavs uzvarēt savus iekšējos dēmonus.
Mūsu gara patiesais spēks visā savā krāšņumā atklājas vājuma brīžos.
Mēs apzināmies, ka mūsu neaizsargātība nenosaka mūsu likteni. Mūsu vājums mūs nekaitina, tas mūs orientē.
Jo tieši šajā trauslumā plaukst nesatricināma griba, kas gaida, kad tiks atraisīta.
Mūsu robežas ir tikai mūsu pašu prāta radītas robežas.
Mēs esam neierobežoti, neapturami, bezgalīgi. Mēs nesam vēju brīvību savos prātos, okeānu
likteni savos sapņos, Dieva spēku savās sirdīs.
Mūsu radošais spēks nav apslēpts bezgalīgā nejaušību jūrā.
Katrs mirklis, ko mēs elpojam, ir iespēja veidot savu stāstu.
Mēs esam radītāji un vienlaikus radības, dejotāji uz neparedzamā dzīves parketa, aktieri lomā, ko paši izvēlamies.
Aiz šaubu tumsas, aiz pieredzes ēnas mēs pacelamies, jo mēs NEESAM savu vājību upuri.
Mēs esam radītāji.
Katrs solis, katra asara, katra gūtā mācība, katra cilvēciskās nespējas trauslums paver
mūsu apvāršņus un tuvina mūs Dieva sirdij.
Katra izlietā asara baro mūsos drosmes sēklu; katra mūsu rēta stāsta par mūsu neatlaidību.
Iespējams, mēs jūtamies kā saplosīts kuģis niknā vētrā, taču mūsos rodas neapturams apņēmības
vilnis, kas spēj izturēt arī visnelabvēlīgāko vētru.
Mēs pieņemam tagadnes mirdzošo skaistumu kā sava likteņa veidotāji, kā savu panākumu arhitekti.
Katru brīdi, kad saskaramies ar neaizsargātību, mēs veidojam savienību ar savu iekšējo spēku,
lai uzkāptos virsotnē dievišķībai, kas mīt mūsos.
Šādā veidā mēs atraisām radošo spēku, kas slēpjas mūsu šķietamajā vājumā, un uzaugam kā spoži Dieva triumfa
liecinieki pār ierobežojumiem, kurus paši sev esam uzlikuši.
Mēs esam radītāji.
Mūsu sirds pukst Radītāja ritmā.
Katra elpa - radīšanas akts, katra kustība - dzīves melodija.
Bekki, kāds cienīgs noslēgums; kāds cienīgs noslēgums!
Un tas, ko Bekki un visi šie (viņi visi bija OCG mākslinieki, kurus jūs šodien redzējāt), ko jūs nodevāt tālāk - es
vēlos to vēlreiz uzsvērt beigās - tas nav domāts īpašai grupai.
Tas, ko viņi teica, ko viņi redzēja, pat tas, ko es minēju sākumā, attiecas uz ikvienu cilvēku, kurš šodien bija šeit - sākot no
visdziļākā, vispārliecinātākā ateista līdz visreliģiozākajam, neatkarīgi no tā, kāds tas
ir, sākot no jebkura zinātnieka vai politiķa.
Tas attiecas uz mums visiem. Un mēs to uzskatām par lielisku iespēju, lielisku risinājumu.
Mīļie, kad es atskatos atpakaļ un domāju par šo atkārtoto pārmetumu: "Jūs nesat daudz problēmu, bet
risinājumu nav". Vai šodien esat dzirdējuši kādus risinājumus?
Ak jā, ak jā! Mēs pateicamies visiem, kas parādīja risinājumus. Liels paldies!
Kāda pārpilnība. Jā, cik daudz risinājumu.
Bet, kā jau teicu, mēs ne vienmēr vēlamies uzklausīt visus. Bet tie tomēr ir risinājumi, un pienāks laiks, kad mēs sapratīsim
katru jautājumu, katru risinājumu un katru ierosinājumu.
Tuvojas laiks, kad mēs sapratīsim visu, kas šodien tika teikts.
Ļaujiet man vēlreiz atgādināt: ko mēs klausījāmies?
Vispirms Ivo Saseks, pēc tam Stefans Magnēts, tad Deivids Aiks, Heiko Šēnings, tad Tilmans Knehtels,
tad Džeimss Korbets, Mihaels Balvegs, Eliass Saseks.
Visiem runātājiem vēlreiz paldies par klātbūtni, par to, ka veltījāt laiku mūsu "20. AZK" jubilejai.
Atmosfēra kopā ar cilvēkiem šeit uz skatuves bija brīnišķīga.
Viss bija brīnišķīgi. Jūs visi strādājāt kopā kā "viens vīrs".
Vēlreiz vēlos pateikties visiem tehniķiem, šiem simtiem, visur, visās ierīcēs.
Dažreiz tu esi sviedrojis asinis, vienmēr ir saspringts, kad mašīnas salūst. Sākumā bija
tehniska kļūme. Jūs to pārvarējāt atkal un atkal.
Es ceru, ka tulkojumi valodās un valstīs ir bijuši veiksmīgi.
Bet mēs pateicamies jums "visās tautās" par to, ka bijāt klāt.
Mēs ceram, ka atkal tiksimies nākamajā AZK. Ja Dievs gribēs un mēs dzīvosim. Un noslēgumā mēs
vēlreiz sakām: Mēs to visu darījām no mīlestības!
Ne peļņas vai spekulāciju dēļ, bet tāpēc, ka mēs jūs mīlam un vēlamies vest jūs pretī jūsu liktenim, kas
būs vislielākais piepildījums jūsu dzīvē, kādu jūs paši nekad nebūtu varējuši iedomāties.
Mēs tevi mīlam un esi mums vajadzīgs, un sakām: "Uz redzēšanos kopā, uz tikšanos citreiz". Uz redzēšanos.