Желимо да завршимо плесом, и у овој песми, или да кажем, то је поетски плесни пројекат. И
тамо је Беки дивно сажela оно што смо данас чули.
Она је рекла да смо ми плесачи на непредвиђеном плесном подијуму живота и глумци у улогама које сами бирамо.
И тако бих рекао да смо се вратили на почетак, баш као што је Иво започео овај дан.
Ми смо актери у судбини света. Ми смо управо у самом средишту, али можемо да изаберемо нашу улогу.
Имајући то у виду, желео бих да вам дам још мало материјала за размишљање уз овај плес, у којем можемо поново уживати данас.
У овом свету судбине ми смо тако захвални што креативна снага у нама све остварује.
Креативност.
У дубинама постојања, где се време губи у сенкама вечности, чека неисцрпна моћ – шапат
бесконачности који обитава у сваком од нас.
У мраку, где слабост обузима наше мисли, куца непоколебљиво срце борца спремног да победи своје унутрашње демоне.
Истинска снага нашег духа открива своју пуну славу у тренуцима слабости.
Признајемо да наша рањивост не одређује нашу судбину. Наша слабост нас не иритира; она нас води.
Јер управо у овој крхкости ниче непоколебљива воља, чекајући да буде ослобођена.
Наше границе су само границе – створене нашим сопственим умом.
Ми смо безгранични, незаустављиви, бескрајни. У нашим мислима носимо слободу ветрова, у нашим
сновима судбину океана, у нашим срцима силу Божију.
Наша креативна снага није скривена у бесконачном мору случајности.
Сваки тренутак када удахнемо је прилика да испредамо сопствену причу.
Ми смо творци – и створења истовремено, плесачи на непредвидивој сцени живота; глумци који играју улоге које сами бирамо.
Иза таме сумње, иза сенки искуства, ми се уздижемо, јер нисмо жртве својих слабости.
Ми смо творци.
Сваки корак, свака суза, свака научена лекција, свака крхкост људске неспособности проширују
наше хоризонте и приближавају нас Божјем срцу.
Свака суза коју испустимо храни семе храбрости у нама; сваки ожиљак који носимо говори приче о нашој упорности.
Можда се осећамо као брод који је доживео бродолом у бесној олуји, али у нама се јавља незаустављив
полет одлучности који може издржати најмрачнију олују.
Прихватамо зрачећу лепоту тренутка као творци своје судбине, као архитекте свог успеха.
Сваки пут када се суочимо са својом рањивошћу, склапамо савез са својом унутрашњом снагом да се
попнемо на врх божанства које почива успавано у нама.
На овај начин ослобађамо креативну моћ скривену у нашој привидној слабости и уздижемо се као зрачећи сведоци
Божије победе над ограничењима која смо сами себи наметнули.
Ми смо творци.
Наше срце куца у ритму са Творцем.
Сваки дах – чин стварања; сваки покрет – мелодија живота.
Беки, какав достојан закључак; какав достојан закључак!
И оно што су ти пренели Беки и сви они (они су били сви ОЦГ уметници које си данас видео) – желим још једном
да нагласим у закључку – није намењено посебној групи.
Оно што су рекли и сведочили, укључујући и оно што сам поменуо на почетку, односи се на сваку појединачну особу која је данас била
овде – од најдубљег, најтврђег атеисте до најрелигиозније особе, без обзира на
конфесију, као и на сваког научника или политичара.
Ово се односи на све нас. И ми ово видимо као велику прилику, као одлично решење.
Драги пријатељи, када се осврнем уназад и поново размислим о овој понављајућој оптужби "износите много проблема,
али не нудите решења", да ли сте данас чули нека решења?
О да, о да! Желели бисмо да се захвалимо свима који су послали решења. Хвала вам пуно!
Какво изобиље. Да, какво богатство решења.
Али, као што смо рекли, не желимо увек да слушамо све. Ипак, ово су решења, и доћи ће време када
ћемо све разумети, свако решење и сваки предлог.
Доћи ће време када ћемо разумети све што је данас речено.
Дозволите ми да вас поново подсетим: Коме смо слушали?
Прво Иво Сасек, затим Стефан Магнет, затим Дејвид Ајк, Хајко Шенинг, затим Тилман Кнехтел,
затим Џејмс Корбет, Мајкл Балвег, Елиас Сасек.
Још једном, хвала вам свима пуно што сте овде и што сте одвојили време да прославите нашу 20. годишњицу
AZK. Атмосфера са публиком и овде на сцени била је дивна.
Све је било дивно. Сви сте радили заједно као један.
Желео бих још једном да захвалим свим техничарима, стотинама њих, свуда, на целој опреми.
Понекад си крв знојем лио, и увек је тешко кад машине откажу. На самом почетку дошло је до
техничког квара. Ти си га изнова и изнова савладавао.
Надам се да су преводи на језике и у земље испали добро.
И ми ти захваљујемо, "у свим народима", што си ту.
Надамо се да ћемо вас поново видети на следећем AZK-у. Ако Бог да и ако будемо још увек живи. И на
крају ћемо поново рећи: Све смо ово урадили из љубави!
Ни за неку добит нити за шпекулацију, већ зато што те волимо и желимо да те упутимо ка твојој судбини, која ће ти донети највеће
испуњење у животу, више него што си икада могао да замислиш.
Волимо те и треба нам те, и кажемо: Збогом свима, видимо се следећи пут. Збогом.