Vi vill avsluta med en dans och i den här låten, eller jag borde säga att det är ett poetiskt dansprojekt. Och Bekki
har på ett fantastiskt sätt sammanfattat det vi har hört idag.
Hon sa att vi är dansare på livets oförutsedda dansgolv och skådespelare i den roll vi väljer för oss själva.
Så jag skulle vilja säga att vi har slutit cirkeln, precis som Ivo började den här dagen.
Vi är aktörer i ett världsöde. Vi befinner oss mitt i det, men vi kan välja roll.
Och med detta i åtanke skulle jag helt enkelt vilja ge er lite mer soul food med denna
dans, som vi helt enkelt kan njuta av igen idag.
I denna ödesbestämda värld är vi så tacksamma för att en kreativ kraft inom oss åstadkommer allt.
Kreativ kraft.
I tillvarons djup, där tiden försvinner i evighetens skuggor, väntar en outtömlig kraft - en
viskning om oändligheten som bor inom var och en av oss.
Mitt i mörkret, där svaghet omsluter våra tankar, pulserar det orubbliga hjärtat hos en
kämpe som är redo att besegra sina inre demoner.
Den sanna styrkan i vår ande utvecklas till sin fulla prakt i stunder av svaghet.
Vi inser att vår sårbarhet inte dikterar vårt öde. Vår svaghet irriterar oss inte, den orienterar oss.
För det är just i denna bräcklighet som en orubblig vilja frodas och väntar på att släppas lös.
Våra gränser är just gränser - skapade av våra egna sinnen.
Vi är gränslösa, ostoppbara, oändliga. Vi bär vindens frihet i våra sinnen, havens öde
i våra drömmar, Guds kraft i våra hjärtan.
Vår skaparkraft är inte gömd i ett oändligt hav av tillfälligheter.
Varje ögonblick vi andas är en möjlighet att väva vår egen historia.
Vi är skapare - och varelser på samma gång, dansare på livets oförutsägbara parkett;
skådespelare i den roll vi väljer för oss själva.
Bortom tvivlets mörker, bortom erfarenhetens skuggor, reser vi oss eftersom vi INTE är offer för våra svagheter.
Vi är skapare.
Varje steg, varje tår, varje lärdom, varje bräcklighet i människans oförmåga öppnar våra
horisonter och för oss närmare Guds hjärta.
Varje tår vi fäller ger näring åt fröet till mod inom oss; varje ärr vi bär berättar historier om vår uthållighet.
Vi kanske känner oss som ett skadeskjutet skepp i en rasande storm, men inom oss byggs en ostoppbar våg av
beslutsamhet upp för att stå emot den mörkaste storm.
Vi omfamnar den strålande skönheten i nuet som skapare av vårt öde, som arkitekter av vår framgång.
Varje gång vi möter sårbarhet skapar vi en allians med vår inre styrka för att klättra upp till
toppen av den gudomlighet som ligger slumrande inom oss.
På så sätt frigör vi den skapande kraft som ligger gömd i vår uppenbara svaghet och stiger upp som strålande vittnen om
Guds triumf över de begränsningar som vi har lagt på oss själva.
Vi är skapare.
Vårt hjärta slår i takt med Skaparens rytm.
Varje andetag - en skapelseakt; varje rörelse - en livsmelodi.
Bekki, vilken värdig avslutning; vilken värdig avslutning!
Och vad Bekki och alla dessa (de var alla OCG-artister som ni såg idag), vad ni förde vidare - jag vill betona det
igen i slutet - det här är inte avsett för en speciell grupp.
Det de har sagt, det de har bevittnat, till och med det jag nämnde i början, gäller varenda person som var här i dag - från
den djupaste, mest övertygade ateisten till den mest religiösa, av vilket slag det än må
vara, från varje vetenskapsman eller politiker.
Det gäller oss alla. Och vi ser det här som en fantastisk möjlighet, en fantastisk lösning.
Kära ni, när jag ser tillbaka och tänker på den här återkommande anklagelsen "ni kommer med massor av problem,
men inga lösningar". Har du hört några lösningar idag?
Åh ja, åh ja! Vi tackar alla som visade lösningar. Tack så mycket!
Vilket överflöd. Ja, vilken uppsjö av lösningar.
Men som sagt, vi vill inte alltid lyssna på alla. Men det är ändå lösningar och det kommer att komma en tid då
vi förstår varje fråga, varje lösning och varje förslag.
Den tid kommer då vi kommer att förstå allt det som har sagts idag.
Låt mig påminna er igen: Vem var det vi lyssnade på?
Först Ivo Sasek, sedan Stefan Magnet, sedan David Icke, Heiko Schöning, sedan Tilman Knechtel,
sedan James Corbett, Michael Ballweg, Elias Sasek.
Tack än en gång till alla talare för att ni var där, för att ni tog er tid för vårt "20th AZK"-jubileum.
Atmosfären med människorna här på scenen var underbar.
Allt var underbart. Ni arbetade alla tillsammans som "en man".
Jag skulle vilja tacka alla tekniker igen, dessa hundratals, överallt, på alla enheter.
Du har svettats blod ibland, det blir alltid jobbigt när maskiner går sönder. Det var ett
tekniskt fel i början. Du övervann det om och om igen.
Jag hoppas att översättningarna till språken, till länderna, har fungerat.
Och vi tackar er, "i alla länder", för att ni var där.
Vi hoppas att få träffa er igen vid nästa AZK. Om Gud vill och vi lever. Och vi kommer att
säga igen i slutet: Vi gjorde allt av kärlek!
Inte för vinst eller någon spekulation, utan för att vi älskar dig och för att vi vill bära dig mot ditt öde,
vilket kommer att vara den största uppfyllelsen i ditt liv som du aldrig kunde ha föreställt dig själv.
Vi älskar dig och vi behöver dig och säger: Hej då tillsammans, vi ses en annan gång. Vi ses en annan gång.