Ceremonija otvaranja Olimpijskih igara bila je zaista nešto posebno. I moram reći, još uvijek sam u šoku.
Zdravo, dragi moji, znate me, ne mogu ovo jednostavno pustiti, posebno ceremoniju otvaranja Olimpijskih igara.
Čak i ako bi neki radije šutjeli i govorili: "Ma daj, samo pusti to."
Ljudi, ovo je ceremonija otvaranja Olimpijskih igara u Parizu, koja Evropi jednostavno pruža
priliku da se predstavi i iznese svoje vrijednosti.
To znači da svako ko ovo prihvata kaže: ovo su zaista moje vrijednosti, moje vrline,
ovo je kontinent koji me ovdje predstavlja.
Definitivno ne, zato moram nešto reći o tome, jer bih inače to jednostavno prihvatio.
Sada moramo razmotriti šta su ranije igre, ili, recimo to ovako, Olimpijske igre, predstavljale?
Zašto je ovo uvedeno?
Oni su u suštini simbolizirali snagu, ljepotu, zdravlje i sport.
Naravno, trebalo je da bude predstava, također i za zabavu velike većine ljudi.
Ali je imao ove vrijednosti, ove vrijednosti koje su zemlje u Evropi tada također predstavljale i
željele predstaviti ovdje u obliku ove predstave.
Ali ovaj put rekordni broj gledalaca—više od 10 miliona ljudi—pratilo je ceremoniju otvaranja Olimpijskih igara u Parizu.
206 nacionalnih olimpijskih komiteta su zastupljeni na Igrama u Parizu.
Prikaz Posljednje večere bio je posebno oštro kritiziran.
Jer, po mom mišljenju, ceremonija otvaranja Olimpijskih igara nije imala apsolutno nikakve, i mislim baš nikakve, veze s
Olimpijskim igrama i vrijednostima za koje one zapravo stoje.
Jer, kao što je već spomenuto, ovo se tiče sporta i zdravlja.
Da, određene vrijednosti su ovdje jednostavno predstavljene.
Ali ne, to je korišteno da se u to unese političko mišljenje.
Hajde da to sada pobliže pogledamo.
Želio bih vam ovdje reći nekoliko stvari, uključujući kritiku koja je ovdje izražena.
A onda, iznad svega, i to je najšokantnija stvar od svih, ono što su mediji o tome izvijestili.
I kažem ti, to jednostavno nadmašuje sve.
Mislim, ovdje živimo u stanju rata. Ovdje živimo u vremenima apsolutne krize.
I to uspijeva da ga podigne na viši nivo.
Dakle, morate zamisliti da je Ovdje Posljednja večera prikazana kao woke LGBTQI transrodna zabava.
I time je kršćanstvo u suštini bilo potpuno ismijano.
Ne samo to, nego želim reći i nešto drugo. Ali:
Kritičari su ovo vidjeli kao udovoljavanje prevladavajućem duhu vremena i ismijavanje vlastitih kulturnih korijena.
Šta jedno ima s drugim?
Zašto to moraš predstaviti ovako, osim ako samo ne želiš nekome zabiti šamar i pokazati
mu da je ovo smjer u kojem trenutno idemo.
A ako to prihvatiš, onda će se upravo to i dogoditi.
Otvarajuća ceremonija Olimpijskih igara zaista nije ništa više od demonstracije propadanja našeg doba.
Možeš li to nazvati nečim drugim? Ne mogu to nazvati ničim drugim.
Ne moraš biti kršćanin da bi smatrao takvu podsmijehivanje kulturi i religiji odbojnim.
To jednostavno nema mjesta tamo.
Ovdje piše da je skandal na društvenim mrežama posvuda.
Potpuna cirkuska predstava. To samo čini da kršćanstvo izgleda smiješno.
Dakle, američki biskup Robert Barron je rekao: da li bi se ikada usudili ismijavati islam na sličan način?
Reći ću ti odgovor. Ne, naravno da ne.
Ne samo Njemačka, već i Francuska je u stanju apsolutne krize.
Zločin zapravo raste još brže nego u Njemačkoj.
Ono što se dešava na ulicama, čak i sada tokom Olimpijskih igara, također se opsežno izvještava u vijestima, uz tako nasilne
napade da se čovjek može samo zapitati šta se ovdje dogodilo.
Jednostavno to više nije Pariz, niti Francuska, niti Njemačka kakvu smo nekada poznavali, i shodno tome, to više nisu
Olimpijske igre i njihove vrijednosti kakve smo nekada poznavali.
Ali ovdje se kaže da samo konzervativci tako razmišljaju, jer su zaglavljeni u starim
vremenima i ne primjećuju modernost, novi duh vremena.
Da, tako je. I ja se tako osjećam.
Također bih rekao da bih radije sebe ubrajao među njih nego bilo gdje drugdje.
Katolički medijski portal pita na X-u: 'Zašto LGBTQIA+ zajednica, koja se zalaže za ljubav, mir
i toleranciju, insistira na vrijeđanju kršćana?'
Zar Olimpijske igre nisu stvorene da promovišu globalno jedinstvo?
Kako vrijeđanje najveće religije na svijetu promoviše ovaj cilj?
I to je upravo poenta. Šta to radi tamo?
To u suštini može biti samo ismijavanje religije, kulturnog duha, koji očigledno više nema mjesta u ovom području.
Ovo također postavlja pitanje: šta ovakva predstava radi na Olimpijskim igrama?
To je sportski događaj. Fokus bi trebao biti na nastupu sportista, a ne na ideologiji i politici.
I upravo to je ono što ovdje moram kritikovati.
S jedne strane, naravno, ljudi to prihvataju, ali s druge strane, moram reći da je to upravo to.
Šta politička agenda ima s igrama?
Ali vidiš, sve je ciklus. Sve je poput malih dijelova slagalice koji su svi međusobno povezani.
Vi više ne možete pretpostaviti – a kada biste ikada mogli pretpostaviti – da negdje zaista postoji podjela, razdor, da
ljudi zaista kažu: 'Hej, čekaj malo, mi se s tim ne slažemo'.
Umjesto toga, šira slika je kontrolisana, ne od strane pojedinaca, već od nečega iznad njih.
I sve dok svaki pojedinac ne kaže: 'Hej, čekaj malo, ja se s tim ne slažem, to ne prihvatam,' moć ne dolazi od naroda.
Umjesto toga, moć proizlazi od onih koji oblikuju ovu agendu onakvu kakva jest.
Razmislite o tome što se upravo dogodilo s pivom u Sjedinjenim Američkim Državama, gdje su također
prilagodili svoje oglašavanje trenutnom duhu vremena i ljudi su zapravo rekli: "Više to ne pijem."
Kažem ti, sve je oduzeto, sve.
I upravo to to jest: moć proizlazi od naroda.
Ako to ne prihvatiš i samo dopustiš da te obuzme, onda jednostavno nestane.
I ove vrijednosti, ove vrline, jednostavno su nestale.
I kao što sam rekao, moglo bi se reći da je sve to konzervativno, staro, klasično i da mi to ne želimo.
Rekao bih da ne možete samo ismijavati sve što se dogodilo u prošlosti i reći: da, to ne želimo.
I iznad svega, opet se prikazuje kao da je riječ o maloj manjini koja smatra da je ono što se dogodilo na
ceremoniji otvaranja Olimpijskih igara nekako vrlo, vrlo čudno.
I naravno, bilo je mnogo, mnogo više scenskih interludija nego samo ova Posljednja večera.
Na primjer, prikazano je i odrubljivanje glave Marije Antoinette.
A sada treba uzeti u obzir da je ona, kraljica, bila voljena, kasnije tretirana neprijateljski, i na kraju odrubljena glava.
231 godine kasnije, čini se da Pariz slavi odrubljivanje glave kraljici Mariji Antoaneti.
Na otvaranju Olimpijskih igara u Parizu, odrubljena lubanja kraljice predstavljena je u
veličanstvenoj izložbi nedaleko od Palate pravde.
Dakle, Marija Antoineta s glavom u rukama, da tako kažem, a zatim pjevajuće scenske interludije i slično.
A sada slušajte. Najšokantnija stvar u vezi s tim je ono što mediji zapravo govore, i
naravno, to sam za vas sastavio i odabrao.
Ima raznih mišljenja o ovome. Meni je to apsolutno intenzivno. Rado ću ti nešto pokazati.
Ovdje, na primjer, NTV piše, sada obratite pažnju: 'Katolička crkva ogorčena: Rusi se rugaju ceremoniji otvaranja'.
Možete zamisliti kuda ovo vodi.
Da, pa, Crkva je, naravno, apsolutno konzervativna, stara i tako dalje. Oh, oni se s tim sigurno ne mogu nositi.
A Rusi, naravno. Trenutno je slika neprijatelja, naravno, Rusi.
To znači da ono što Rusima ne odgovara, ti moraš voljeti, naravno, inače bi mogao biti rusofil.
To je zapravo trenutna strategija manipulacije. Samo zamisli to, to je apsolutno intenzivno.
Još jedan novinski članak. Mediji slave olimpijsku ceremoniju. "Woke šou" šokira konzervativce.
Jer, naravno, to šokira samo konzervativce i nikoga drugog.
Da je većina šokirana ovim? Ne, samo zato što je većina šutljiva.
I upravo zato se može reći da to šokira samo manjinu.
Samo konzervativci. Samo nekoliko kršćana. Samo nekoliko Rusa.
Da, želiš li biti dio toga? Bolje ništa ne reci ili čak ne budi na ovoj stranici.
To jest, kako mediji izvještavaju, pročitao sam sve što je moguće, ukusi se razlikuju. Samo konzervativci to ne vole.
Kritike samo od Crkve. Kao što sam rekao, Rusi to kritikuju.
Treba reći da je ova emisija već izazvala priličnu buru.
Službena prezentacija plakata bila je zaista iznenađujuća za sve.
To znači da postoji poster koji predstavlja Olimpijske igre.
Ali je nešto nedostajalo.
I jednostavno se uklapa. Kao što sam rekao, samo ga zamisli kao krug, poput slagalice.
Gdje se svaki dio nekako uklapa.
Ali pazi. Nakon jučerašnjeg otkrivanja grafičkog crteža koji je kreirao dizajner Ugo Gattoni, Parižani su se brzo zapitali.
Zato što su bili zbunjeni slikom. Zato što na slici, koja bi trebala dočarati Pariz,
nedostaje sitan ili vrlo, vrlo veliki detalj.
Ali se čini da Pariz više ne podnosi to. A sada slušaj pažljivo.
Na kupoli Invalidskih domova, gdje je sahranjen Napoleon i koja se smatra jednom od znamenitosti grada, nedostaje simbol.
Jer kad pogledate katedralu i uporedite je s prikazom katedrale, kršćanski križ jednostavno nedostaje na kupoli.
To je ovdje samo brzo uklonjeno, da. To je samo prikaz, ne mora biti tako u stvarnom životu.
Umjesto križa, to je jednostavno ravna greda na vrhu zgrade.
Jednostavno nedostaje. Jednostavno je nestalo.
Nema potrebe da se uzrujavaš zbog ove sitnice.
Možda je zaboravio. Ne, definitivno ne. Definitivno ne!
A službenom posteru jednostavno nedostaje bilo kakav simbol Francuske.
Dakle, i zastava i katedrala, na primjer Notre Dame, kao i kršćanski simbol.
Jer se čini da Pariz više ne zastupa to. Evropa više ne zastupa to.
Jer smo svi za raznolikost i tako dalje.
Ali kakve veze raznolikost ima sa jednostavnom promjenom znamenitosti tako da na njoj nema kršćanskog simbola?
Ali pazi, na ceremoniji otvaranja bit će još više kršćanskih simbola, koji će potom biti ismijani.
Šta god da to radi tamo.
To znači da ova proslava, ova ceremonija otvaranja, cijela prezentacija Olimpijskih igara sada
prikazuje najnoviji duh vremena koji svi trebaju prihvatiti, smjer u kojem, barem Evropa, ide.
Ostatak svijeta se tome smije.
I ne smiju se samo neki vjernici tome, cijeli svijet se tome smije. Ne samo Rusi.
Ali tako se to prikazuje, jer ne smiješ ići preko granice. I reći ću ti jednu stvar.
Sve dok se ljudi boje izaći izvan okvira, iznenađen sam što neki novinari ovdje na YouTubeu ne izvještavaju mnogo više o
ovome, jer niko ne želi izaći izvan okvira ili se osramotiti.
Ali da ti kažem, uopće mi nije stalo ako zagriješim.
Jer mislim da ova predstava nema nikakve veze s onim što bi zapravo trebale biti
temeljne vrijednosti Evrope i Olimpijskih igara.
Naprotiv, to je apsolutna politička reprezentacija onoga što bi sada, da tako kažemo, trebalo biti najnoviji trend.
To nema nikakve veze s tim i jednostavno pokazuje da to prihvataš, gledaš i učestvuješ u tome.
Pa, onda si to zaista prihvatio, i to je smjer u kojem stvari idu.
I onda je upravo ta predstava koju ima ova zemlja, cijela ova Evropa. I tako to izgleda.
Kao što sam rekao, još uvijek sam šokiran jer bih očekivao mnogo veći negod zbog toga. Ali takav je kakav jest.
Neki se usprotive, neki šute, neki ne rade ništa i jednostavno se nadaju boljim vremenima.
Jer će neko to srediti.
Možda Trump, da, možda će on nešto riješiti.
To je trenutni stav.
I kažem ti, ako većina ljudi, ili barem neki od njih, ne progovore i ne učine nešto po tom
pitanju, onda se ništa nikada neće promijeniti.
I tako sistem funkcioniše. Možeš to sada prihvatiti, ali nemoj to prihvatiti za cijeli život. Umjesto
toga, oblikuj svoj život onako kako želiš da bude.
A svako ko kaže: "Da, to nije moguće jer sam zavisan i neelastičan, imam posao, djecu, porodicu, obaveze i šta god već,
i ne mogu to uraditi", to je samo zid izgovora koji ga okružuje.
Ljudi oko njih su srž problema.
Zašto se srž problema nikada neće promijeniti ako je stalno prekrivate ogromnom poplavom izgovora.
Slobodno napišite svoje misli u odjeljku za komentare ispod.
I vidimo se u sljedećem videu, naravno.
Ćao.