Olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā patiešām bija viss. Un man jāsaka, ka joprojām esmu šokā.
Sveiki, mani dārgie, jūs mani pazīstat, es nevaru tā vienkārši to atstāt, un jo īpaši olimpisko spēļu atklāšanas ceremoniju.
Pat tad, ja daži labāk turētu muti ciet un teiktu, ka, lūk, ļaujiet tam iet garām.
Cilvēki, šī ir olimpisko spēļu atklāšana Parīzē, kas vienkārši piedāvā Eiropai iespēju parādīt sevi un savas vērtības.
Tas nozīmē, ka ikviens, kurš to pieņem, saka, ka tās patiešām ir manas vērtības, mani tikumi,
tas ir tas kontinents, kas mani šeit pārstāv.
Noteikti nē, tāpēc man par to kaut kas jāsaka, jo citādi es to vienkārši pieņemtu.
Tagad jums ir jādomā par agrākajām spēlēm, vai, teiksim tā, olimpiskajām spēlēm, ko tās simbolizēja?
Kāpēc tas tika ieviests?
Tās būtībā simbolizēja spēku, skaistumu, veselību un sportu.
Tam, protams, ir jābūt šovam, kas arī izklaidē vairumu cilvēku.
Taču tai bija šīs vērtības, vērtības, kuras toreizējās Eiropas valstis arī pārstāvēja un
kuras vēlējās pārstāvēt šeit, veidojot šo izstādi.
Taču šoreiz olimpisko spēļu atklāšanu Parīzē vēroja rekordliels skatītāju skaits - vairāk nekā 10 miljoni cilvēku.
Parīzes olimpiskajās spēlēs ir pārstāvētas 206 nacionālās olimpiskās komitejas.
Īpaši asi tika kritizēts Pēdējā vakariņa attēlojums.
Manuprāt, olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijai nebija pilnīgi nekā kopīga ar olimpiskajām
spēlēm un tām vērtībām, kas tām patiesībā piemīt.
Jo, kā jau teicu, runa ir par sportu, par veselību.
Jā, vienkārši noteiktas vērtības, kas šeit ir pārstāvētas.
Bet nē, viņi to izmantoja, lai paustu politisku viedokli.
Tagad aplūkosim to tuvāk.
Es vēlos jums pastāstīt dažas lietas, tostarp par šeit izskanējušo kritiku.
Un tad, pats galvenais, un tas ir visspēcīgākais, ko par to ziņoja plašsaziņas līdzekļi.
Un es jums saku, ka tas vienkārši pārspēj visu.
Mēs šeit dzīvojam kara stāvoklī. Mēs dzīvojam absolūtas krīzes laikā.
Un tas izdodas vēl labāk.
Tātad jums ir jādomā, ka Pēdējais vakars šeit ir attēlots kā modra LGBTQI transseksuāļu ballīte.
Un, to darot, kristietība būtībā tika izsmieta.
Ne tikai tas, es runāju arī par kaut ko citu. Bet:
Patiesībā kritiķi to uzskatīja par piekāpšanos visam šeit valdošajam laikmetam un ņirgāšanos par savām kultūras saknēm.
Jo kāds sakars vienam ir ar otru?
Kādēļ jums tas ir šādi jāattēlo, ja vien jūs patiešām nevēlaties tikai iesist kādam pa seju
un parādīt, ka tas ir virziens, kurā mēs ejam.
Un, ja jūs to pieņemat, tad viss notiks tāpat.
Olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija patiesībā nav nekas cits kā mūsu laikmeta pagrimuma demonstrācija.
Vai to var saukt citādi? Es nevaru to nosaukt citādi.
Un jums nav jābūt kristietim, lai šādu ņirgāšanos par kultūru un reliģiju uzskatītu par nepatīkamu.
Tam vienkārši nav vietas.
Te ir teikts, ka skandāls sociālajos medijos ir visdažādākie kāpumi un kritumi.
Tas ir viens liels frīku šovs. Tā rezultātā kristietība tiek vienkārši izsmieta.
Tāpēc ASV bīskaps Roberts Bārrons (Robert Barron) sacīja, vai viņi kādreiz būtu uzdrošinājušies līdzīgā veidā izsmiet islāmu?
Es jums pateikšu atbildi. Nē, protams, ka nē.
Jo ne tikai Vācija, bet arī Francija piedzīvo absolūtu krīzi.
Noziedzība faktiski pieaug gandrīz straujāk nekā Vācijā.
Tas, kas notiek uz ielām, pat tagad, olimpisko spēļu laikā, ir arī daudz ziņu par tik vardarbīgiem
uzbrukumiem, ka var tikai jautāt sev, kas šeit ir noticis?
Tā vienkārši vairs nav tā Parīze, tā vairs nav tā Francija vai Vācija, ko mēs pazīstam, un attiecīgi tās vairs nav
olimpiskās spēles un to vērtības, kādas mēs tās pazīstam.
Bet šeit saka, ka tā domā tikai konservatīvie, jo viņi ir ieslodzīti vecajos laikos un
neapzinās moderno laikmetu, jauno laikmetu.
Jā, tā tas ir. Arī es tā jūtos.
Es arī teiktu, ka es labprātāk sevi pieskaitītu pie viņiem nekā jebkur citur.
Katoļu plašsaziņas līdzekļu tīmekļa vietne jautā X, citēju: ʹKāpēc LGBTQIA Plus kopiena, kas aizstāv
mīlestību, mieru un iecietību, uzstāj uz kristiešu apvainošanu?
Vai Olimpiskās spēles netika izveidotas, lai veicinātu globālo vienotību?
Kā pasaules lielākās reliģijas apvainošana sekmē šo mērķi?
Un tieši tāds tas arī ir. Ko tur dara viena lieta?
Būtībā tas var būt tikai izsmiekls no reliģijas, no kultūras gara, kam acīmredzot šajā teritorijā vairs nav vietas.
Viņi arī saka, ko šāds šovs dara olimpiskajās spēlēs?
Tas ir sporta pasākums. Galvenā uzmanība jāpievērš sportistu sniegumam, nevis ideoloģijai un politikai.
Un tieši tas ir tas, kas man šeit arī ir jākritizē.
No vienas puses, protams, ka cilvēki to pieņem, bet, no otras puses, man jāsaka, ka tieši tā tas arī ir.
Kāds sakars politiskajai darba kārtībai ir ar spēlēm?
Bet, redziet, viss ir cikls. Viss ir mazi puzles gabaliņi, kas ir savstarpēji saistīti.
Jūs vairs nevarat pieņemt - vai kad jūs to varējāt pieņemt -, ka kaut kur patiešām ir šķelšanās, kas izpaužas kā dalīšanās,
ka jūs patiešām sakāt: "Hej, pagaidiet, mēs tam nepiekrītam".
Tā vietā kopainu kontrolē nevis indivīds, bet gan kopums.
Un, kamēr katrs indivīds nesaka: "Ei, pagaidiet, es tam nepiekritīšu, es to nepieņemšu", tikmēr vara nenāks no cilvēkiem.
Drīzāk vara nāk no tiem, kas veido šo darba kārtību tādu, kāda tā ir.
Padomājiet par to, kas nupat notika ar alus zīmolu ASV, kur viņi ir pielāgojuši reklāmu pašreizējam jaunajam laikmeta
garam, un cilvēki patiešām ir teikuši: es to vairs nedzeršu.
Es jums saku, viss ir atņemts, viss.
Un tieši tā arī ir - vara nāk no cilvēkiem.
Ja jūs to neuzņemat un vienkārši ļaujat tai pāriet pāri, tad tā vienkārši pazūd.
Un šīs vērtības, šie tikumi vienkārši ir zuduši.
Un, kā jau teicu, tagad jūs varat teikt, ka tas viss ir konservatīvs, vecs, klasisks, mēs neko no tā negribam.
Es teiktu, ka nevar vienkārši izsmiet visu, kas noticis pagātnē, un teikt - jā, mēs to nevēlamies.
Un, pats galvenais, tas atkal tiek pasniegts tā, it kā tā būtu tikai neliela mazākuma daļa, kurai kaut kādā
veidā šķiet, ka tas, kas notika olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā, ir ļoti, ļoti dīvaini.
Un, protams, bija vēl daudz, daudz vairāk šova intermēdiju nekā tikai šī pēdējā vakariņa.
Piemēram, tika attēlota arī Marijas Antuanetes galvas nociršana.
Un tagad jāņem vērā, ka viņa, karaliene, tika iemīlēta, vēlāk sadragāta un beigās nocirsta.
231 gadu vēlāk, šķiet, Parīze svin karalienes Marijas Antuanetes galvas nociršanu.
Olimpisko spēļu atklāšanā Parīzē netālu no Tiesu pils tika krāšņi prezentēts karalienes nocirstais galvaskauss.
Tātad tā ir Marija Antuanete ar galvu rokās, tā sakot, ar dziedāšanas šova starplaikiem un tamlīdzīgi.
Un tagad pievērsiet uzmanību. Visintensīvākais šajā visā ir tas, ko par to saka plašsaziņas līdzekļi,
un es, protams, esmu to apkopojis un atlasījis jums.
Un šeit ir visdažādākie apgalvojumi, es domāju, ka tas ir absolūti mežonīgi, es labprāt jums kaut ko parādīšu.
Šeit, piemēram, NTV raksta, tagad uzmanies, ʹKatoļu baznīca sašutusi: krievi izsmej atklāšanas ceremonijuʹ.
Jūs varat iedomāties, kādā virzienā tas notiek.
Jā, protams, baznīca ir absolūti konservatīva, veca un tā tālāk. Protams, viņi ar to nevar tikt galā.
Un, protams, krievi. Pašlaik ienaidnieks, protams, ir krievi.
Citiem vārdiem sakot, jums, protams, ir jāmīl tas, kas nepatīk krieviem, citādi jūs varētu būt krievu draugs.
Tā faktiski ir pašreizējā manipulāciju stratēģija. Tikai iedomājieties to, tik absolūti vardarbīgi.
Vēl viens avīzes raksts. Mediji svin olimpisko ceremoniju. "Atmodas šovs" šokē konservatīvos.
Jo, protams, tas šokē tikai konservatīvos un nevienu citu.
Ka vairākums ir šokēts par to? Nē, tikai tāpēc, ka vairākums klusē.
Un tieši tāpēc jūs varat teikt, ka tas satricina tikai mazākumu.
Tikai konservatīvie. Tikai daži kristieši. Tikai daži krievi.
Jā, vai vēlaties tajā piedalīties? Labāk nesaki neko vai vispār neesi šajā vietnē.
Tas nozīmē, ka mediju ziņojumi, esmu lasījis visādus, gaumes ir dažādas. Tikai konservatīvajiem tas nepatīk.
Tiek kritizēta tikai baznīca. Kā jau teicu, krievi to kritizē.
Jāteic, ka šī izrāde jau iepriekš izraisīja izbrīnu.
Jo plakāta oficiālā prezentācija visiem bija ļoti pārsteidzoša.
Citiem vārdiem sakot, ir plakāts, kurā attēlotas olimpiskās spēles.
Taču arī tur kaut kā pietrūka.
Un tas vienkārši iederas. Kā jau teicu, iedomājieties, ka tas ir kā aplis, kā puzle.
Kur katrs gabaliņš kaut kādā veidā savienojas kopā.
Taču uzmanieties. Pēc vakardienas, kad tika atklāts grafiskais zīmējums, ko radījis
dizainers Ugo Gattoni, parīzieši ātri vien aizdomājās.
Jo viņi brīnījās par attēlu. Tāpēc, ka attēlā, kuram vajadzētu atveidot Parīzi, trūkst
kādas sīkas vai ļoti, ļoti lielas detaļas.
Taču Parīze acīmredzot to vairs neatbalsta. Un tagad uzmanies.
Invalīdu dārzā, kur, cita starpā, ir apglabāts Napoleons un kas tiek uzskatīts par vienu no pilsētas pieminekļiem, nav simbola.
Jo, ja paskatās uz katedrāli un katedrāles attēlojumu, kristīgā krusta uz kupola vienkārši nav.
Tas šeit uz brīdi vienkārši tika noņemts, jā. Tas ir tikai attēlojums, tam nav jābūt kā īstajam.
Krusta vietā tā ir vienkārši taisna josla uz ēkas.
Tā vienkārši trūkst. Tā vienkārši nav.
Nav nepieciešams uztraukties par šo sīkumu.
Varbūt viņš ir aizmirsis. Nē, noteikti ne. Noteikti nē!
Un oficiālajā plakātā vienkārši trūkst jebkāda Francijas simbola.
Tātad gan karogs, gan katedrāle, piemēram, Notre Dame, kā arī kristīgais simbols.
Tāpēc, ka Parīze acīmredzot to vairs neatbalsta. Tā vairs nav tas, par ko Eiropa iestājas.
Tāpēc, ka jūs atbalstāt daudzveidību un tā tālāk.
Bet kāds sakars dažādībai ir ar to, ka vienkārši jāmaina kāds orientieris, lai uz tā nebūtu kristīgā simbola?
Bet uzmanieties, atklāšanas ceremonijā būs vēl kristīgās zīmes, kas savukārt tiks izsmietas.
Lai kāds tam būtu sakars.
Citiem vārdiem sakot, šīs svinības, šī atklāšanas ceremonija, visa olimpisko spēļu prezentācija parāda jaunāko laikmeta garu,
kas visiem būtu jāpieņem, virzienu, kurā vismaz Eiropa virzās.
Pārējā pasaule par to smejas.
Un par to smejas nevis daži baznīcas vadītāji, bet gan visa pasaule. Ne tikai krievi.
Bet tā tas tiek pasniegts, jo jums nav atļauts izkāpt no līnijas. Un es jums pateikšu vienu lietu.
Kamēr cilvēki baidās pārkāpt robežu, es esmu pārsteigts, ka šeit, YouTube vietnē, par to netiek ziņots daudz vairāk, jo
jūs nevēlaties pārkāpt robežu un nevēlaties ielikt kāju mutē.
Bet es jums saku, ka man ir pilnīgi vienalga, vai es ieliku kāju sev mutē.
Jo, manuprāt, šim šovam nav nekāda sakara ar to, kādām patiesībā vajadzētu būt Eiropas un olimpisko spēļu pamatvērtībām.
Drīzāk tā ir absolūta politiska reprezentācija tam, kam tagad vajadzētu būt, tā teikt, jaunākajai tendencei.
Tam nav nekāda sakara ar to, un tas vienkārši parāda, ka jūs to pieņemat, skatāties un tam piekrītat.
Nu, tad jūs patiešām esat to pieņēmis, un tad tas virzās šajā virzienā.
Un tad tieši tā ir pārstāvniecība, kāda ir arī šai valstij, visai Eiropai. Un tā tas arī izskatās.
Kā jau teicu, es joprojām esmu šokēts, jo es būtu gaidījis daudz lielāku sašutumu pēc
tam, kad to redzēju. Bet tas ir tas, kas ir.
Un daži saka kaut ko pret to, daži klusē, daži neko nedara un vienkārši cer uz labākiem laikiem.
Jo kāds to atrisinās.
Varbūt Tramps, jā, varbūt viņš kaut ko salabos.
Tāda ir pašreizējā attieksme.
Un es jums saku, ja lielākā daļa cilvēku vai vismaz daži no viņiem kaut kā neatvērs
muti un kaut ko nedarīs, tad nekas nemainīsies.
Tā tas ir arī sistēmā, jūs varat to pieņemt tagad, bet nepieņemiet to savai dzīvei, bet veidojiet savu dzīvi tā, kā vēlaties.
Un ikviens, kurš tagad saka: jā, es nevaru, jo esmu atkarīgs un neelastīgs, un darbs, un bērni, un ģimene, un es
esmu piesaistīts, un vēl kaut kas, un es nevaru, tas ir tikai attaisnojumu mūris, kas to ieskauj.
Problēmas būtība ir tie, kas atrodas ap to.
Tāpēc problēmas būtība nekad nemainīsies, ja visu savu laiku veltīsiet tam, lai to apmetinātu ar milzīgu attaisnojumu barjeru.
Tāpēc nekautrējieties man komentāros darīt zināmu, ko jūs domājat.
Un, protams, redzēsimies nākamajā videoklipā.
Uz redzēšanos.