A jogi szabályozással és az AZK szabályokkal kapcsolatos általános információk az előadás végén találhatók.
Hűha, hűha, micsoda nap!
Most folytatódik.
Elérkeztünk a következő világítótoronyhoz.
A következő részben most a közel-keleti konfliktusra összpontosítunk, és robbanásveszélyes kérdéseinket a
felvilágosodás egy másik, Japánban élő óriásának tehetjük fel.
És a fantasztikus Kla.TV tudósítónk, Dan az USA-ból készített vele interjút.
Japán, USA, mi itt Svájcban, tehát ezúttal 15 órás időeltolódással kell számolnunk e két ember között,
és hét-nyolc órás időeltolódással hozzánk Svájcban.
Szeretnénk megköszönni értékes szolgáltatásait, és előre megnézni az életrajzát, hogy kinek az életrajzát?
James Corbett.
James, szükségünk van rád!
James Corbett Kanadában született és nőtt fel.
Az írországi Dublinban, a Trinity College-ban szerzett diplomát filozófia mesterképzésen.
Miután Japánba költözött, James Corbett 2007-ben megalapította a "The Corbett Report" című honlapot, amely a
politika, a társadalom, a történelem és a gazdaság független kritikai elemzésének platformja.
Akkoriban angol tanárként végzett munkája mellett vezette a weboldalt.
Körülbelül négy évvel később főállású oknyomozó újságíró lett.
Azóta számos díjat kapott újságírói munkájáért, és keresett előadó volt különböző egyetemeken, a
TEDxGorningen és független vizsgálóbizottságok, például a kanadai National Citizens Inquiry előtt.
Az évek során James Corbett számos leleplező dokumentumfilmet adott ki, mint például a "9/11: A
gyanúsítottak", "A Century of Enslavement: The Story of the Federal Reserve" és a "Ki az a Bill Gates?".
Mélyreható kutatásai nyilvánosan elérhetőek a honlapján és számos csatornán, több száz
podcast-epizódban, interjúkban és más formátumokban.
Csak a közösségi csatornáin több mint 300 000 feliratkozó követi őt.
2018-ban elindította az éves negatív "Fake News Awards" díjat, amellyel a rendszermédia legtorzabb híreit dokumentálja.
James Corbett ma a "Közel-keleti konfliktus és a digitális központi banki pénz: egy
abszolút horror forgatókönyv!" témában beszél.
James Corbett, köszönöm szépen, hogy ismét itt van.
Nem probléma.
Ma a közel-keleti háborúról és a CBDC-kről fogunk beszélni.
Ha készen állsz, és a hallgatóink is készen állnak, akkor rögtön a lényegre térünk.
Kedves nézők, készen állnak?
Kezdjük ezzel: Ön október 7-ét Izrael kilenc-tizenegyeként említette .
Hogyan történik ez? Hogyan illeszkedik össze ez a két dolog?
Nos, nyilvánvalóan nem én vagyok az egyetlen, aki ezt a kifejezést használta.
Valójában a mainstream média közvetlenül az október 7-i támadások után használta ezt a kifejezést.
És természetesen egy látványos, nagyszabású terrortámadással kapcsolatban használják a kifejezést, amely nem az
volt, aminek mondták, és amely igazolja a terrorizmus elleni folyamatos, feltehetően soha véget nem érő háborút.
Azért használom ezt az összehasonlítást egészen másképp, mert - mint azt a munkámat ismerők tudják - a 9/11-es hamis zászlós
terrortámadásokat sokféle szempontból elemeztem, beleértve a pénz nyomát és a 9/11-én zajló háborús játszmákat is.
És megvizsgálunk néhány gyanúsítottat és személyt a 9/11 körül, a hírszerzési ügynököket és ügynökségeket, akik
aktívan együttműködtek és sok tekintetben megteremtették az Al-CIAda-t, más néven az Al-Kaidát.
Amikor tehát azt mondom, hogy október 7-e Izrael szeptember 11-e volt, akkor ezt ebben az összefüggésben értem, mint megrendezett
vagy provokált hamis zászlós eseményt, amelyet egy már előre meghatározott katonai és
politikai menetrend igazolására használtak.
Amikor azt mondja, hogy a háborúnak soha nem lesz vége, akkor én úgy látom, hogy Izraelnek vannak szándékai Gázában.
Látja a módját, hogy véget vessenek a gázai háborúnak?
Hogyan fog véget érni? Be kell-e fejeznie?
Úgy értem, a végtelen dolog az, hogy ha továbbra is vannak ellenségeik, akkor továbbra is meg fogják csapolni az amerikai
kincstárat, hogy a fegyverszállítmányok tovább folytatódjanak.
De ha már Gázáról beszélünk, látja-e a helyzet végét?
Sajnos, látom, hogy ennek vége lehet.
És sajnos a legtöbb alternatíva nem kellemes.
Ezek közé tartozik a palesztin nép kiirtása a Gázai övezetből.
Az izraeli parlament számos minisztere utalt erre, akik a Gázai övezet kiirtásáról vagy
a palesztin nép megsemmisítéséről beszéltek.
És sajnos természetesen ezeket az embereket úgy utasítják el, hogy "Ó, ők a szélsőjobb szélsőséges csoportjai.
Nem ők képviselik az izraeli kormány többségét."
Érdekes azonban megjegyezni, hogy Netanjahu politikai koalíciója jelenleg pontosan ilyen emberektől függ.
Tehát az a gondolat, hogy ez valóban a Gázai övezet etnikai tisztogatásával végződhet, nem is
olyan kis peremjelenség az izraeli politikában.
És ott van persze Ciszjordánia kérdése, ahol az izraeli politikai osztály nagy részének évek óta nyílt és összehangolt
politikája az illegális települések folytatása és bővítése.
Ez történik Ciszjordániában.
Éppen a múlt héten a Nemzetközi Bíróság előzetes ítéletében kimondta, hogy a megszállt
palesztin területek izraeli megszállása jogellenes.
Ez ismét megerősíti, hogy ez egy illegális megszállás, és hogy Izraelnek mindent meg kell tennie annak
érdekében, hogy minél hamarabb véget vessen annak, amit csinál.
De hogy néz ki ez?
És sajnos, mint mondtam, sok lehetőséget látok.
Sokféleképpen el tudom képzelni, hogyan végződhet ez, különösen a Gázai övezetben.
A végeredmény lehet például a palesztin nép teljes megsemmisítése, vagy legalábbis annyi ember kitelepítése, hogy a gázai
palesztinok további túlélése tarthatatlanná váljon, vagy legalábbis új utakat és új területeket
nyisson meg az izraeli települések számára Gázában.
De bármi, ami hasonlít egy katonai perspektívára, például, hogy a Hamász valóban háborút vívna az izraeli kormány ellen, és hogy
tényleg két erő harcolna egymással, és hogy a dolog bármelyik irányba eldőlhetne,
szerintem ez egy hamis narratíva, amit beültettek.
Ami ott történik, az nem háború.
Ez egy mészárlás, egy nagy mészárlás, ami most zajlik.
És amikor a Gázai övezeten túlra, Ciszjordániára nézünk, látjuk Jeruzsálemet, a Golán-fennsíkot, minden egyes ilyen helyet.
Tehát extrapolálhatnánk, és azt mondhatnánk, hogy a cél valószínűleg a palesztinok kiirtása egész Izraelből, nem igaz?
Mint mondtam, ez nem egy extrapoláció vagy egy elmélet.
Ez olyasvalami, amiről aktívan és nyíltan beszéltek, legalábbis az izraeli parlament egyes tagjai.
És amikor ezt megteszik, amikor ezek a miniszterek előjönnek és nyilatkozatokat tesznek, általában Netanjahu
előjön és valamilyen nyilatkozatot tesz: "Ó, ez túl messzire megy, ó, mi nem támogatjuk ezt az ötletet".
De, mint mondtam, a politikai koalíció, amely Netanjahu kormányát összetartja, azoktól a
miniszterektől függ, akik ilyen nyilatkozatokat tesznek.
És sokan vannak.
Jelenleg ezt dokumentálom egy következő podcast epizódhoz.
Tehát most nézem ezeket az adatokat, és azt mondhatom, hogy bőséges dokumentált bizonyíték van számos
izraeli politikus nyilatkozataira, amelyek a palesztin nép kiirtására szólítanak fel.
Tehát ez nem egy marginális ötlet, amit csak néhány ember hangoztat. Ezt hatalmi pozícióban lévő emberek hangoztatják.
És ez, mint mondtam, legalább az egyik módja annak, hogy elképzelhetjük ennek a
konfliktusnak a végét, bár a lehető legrosszabb módon.
Igen. Nos, és Netanjahu attól függően, hogy ki hallgatja őt, tompítja a megjegyzéseit.
Úgy értem, megpróbálja majd bagatellizálni az ötletet, de egy másik napon a gázai népet
Amálekkel teszi egyenlővé, akit ki kell irtani.
Igen. És persze ennek köze van az izraeli belpolitikához és a politikai ciklusokhoz is.
Netanjahu pályafutása során pedig dokumentáltan a legprovokatívabb és legdurvább kijelentéseket teszi
a palesztinokkal szembeni legagresszívebb politikáról a hevesen vitatott politikai választások idején.
Lényegében a jobboldaliak szavazataiért fog udvarolni, akik majd hivatalban tartják.
De aztán ott van az a veszély is, hogy Netanjahut fogják mindenért hibáztatni.
Minden bizonnyal meghatározó erő az izraeli politikában. Már évtizedek óta.
De nem ez az egyetlen erő.
És fennáll a veszélye annak, hogy azt feltételezzük, hogy ha csak egy józanabb izraeli miniszterelnököt, mint Naftali Bennett
vagy Ehud Barak, aki Jeffrey Epstein bizalmasa volt, vagy valaki mást juttatnánk hatalomra, akkor minden rendben lenne.
De azt hiszem, ez egy hamis narratíva , amelyet ebbe a beszélgetésbe ültettek.
Ez egy olyan alapvető kérdés, amely az izraeli politika középpontjában áll az izraeli állam megalakulása óta, az izraeli
állam megalakulásához vezető terrortámadásokon keresztül.
Ezt tudjuk.
Még egyszer: ezek nem összeesküvés-elméletek. Ez dokumentált történelem.
Ilyen volt például az 1946-os King David Hotel elleni támadás, amely akkoriban a történelem legnagyobb terrortámadása volt,
és amely megrázta a világ lelkiismeretét, több tucat, több száz ember halálát okozva és sok-sok embert megsebesítve.
Ez egy teljesen pimasz támadás volt.
És ez egy célzott terrortámadás volt, amelyet azok követtek el, akik később lényegében az izraeli politikai
berendezkedéssé váltak, a britek Palesztinából való kiűzésére irányuló tervük részeként.
És sajnos nagyon sikeres volt.
Az izraeli állam alapjait tehát kezdettől fogva a palesztinok elleni terrorizmus és erőszak képezte.
És sajnos az elmúlt 75 évben semmi sem változott.
Amikor azt mondja, hogy ez a terrorista csoport lett a politikai berendezkedés, akkor az Irgunra gondol? .
Igen. És valójában a neve most nem jut eszembe.
De dokumentáltam a legutóbbi podcast epizódomban ("Meet Benjamin Netanyahu, War Criminal") "Meet:
Benjamin Netanjahu, háborús bűnös" dokumentálta.
Különösen az Irgun vezetőjét, aki a Dávid király hotelben végrehajtott akcióért volt felelős, Netanjahu
az izraeli államalapítás példájaként dicsérte - ő volt az izraeli állam egyik alapító atyja.
2006-ban, a halálos merénylet 60. évfordulóján az izraeli kormány emléktáblát avatott.
A brit nagykövet akkor azt mondta, hogy teljesen figyelemre méltó, hogy egy szabad, liberális, demokratikus állam szó
szerint emlékművet állít egy szörnyű, halálos terrortámadásnak.
De ki volt ott, hogy leleplezze az emléktáblát, és ismét megemlékezzen az Irgunról, és dicsérje őket Izrael
megalapításában játszott szerepükért ezen a halálos eseményen?
Nem más, mint Benjamin Netanjahu.
A Netanjahu-kormány valamilyen módon kapcsolatban áll a Hamasszal?
Igen, azok.
És ezt ismét dokumentáltam a munkámban.
Néhány hónappal ezelőtt írtam egy cikket "A Hamász titkos története" címmel, amely a Hamász megalakulásával foglalkozik,
azzal, hogy mi az, honnan jött, és milyen messzemenő kapcsolatok vannak az izraeli kormány és a
titkosszolgálatok között az izraeli kormány és a Hamász között.
És azt hiszem, túl könnyű lenne azt mondani, hogy a Hamász csak egy teljes kitaláció, az izraeli kormány teljes bábja.
De bebizonyosodott, hogy az izraeli kormány támogatta, elősegítette, finanszírozta és előnyben részesítette.
Benjamin Netanjahu a Likud párt egyik 2019-es ülésén még azt is kifejezetten kijelentette, hogy stratégiája a Hamász támogatása
annak érdekében, hogy a Gázai övezetben élő palesztinokat politikailag és ideológiailag
elkülönítse a ciszjordániai palesztinoktól.
Ez azt hivatott biztosítani, hogy a palesztin-izraeli konfliktus kétállami megoldásával soha ne tudjanak
egyesülni, és soha ne jelentsenek valódi fenyegetést.
Tehát ez megint nyilvánvaló, nem kell spekulálnunk rajta.
James, ha már a háborúk folytatásának szükségességéről beszélünk:
Láttam a legújabb videódat, és említettél egy cikket a CovertAction Magazine-ban.
És vetettem egy pillantást a CovertAction magazinra.
Nem tudom, hogy jól olvastam-e a cikket, de egy olyan ember írta, aki azt mondta, hogy az Egyesült Államoknak kezdettől
fogva ez volt a modus operandija: a háborúk fenntartása.
Azt mondaná, hogy ez a helyzet általában a Közel-Keleten, ez a helyzet ma Ukrajnában, és ez a helyzet az Egyesült Államokban is?
Azt mondanám, hogy ez a katonai-ipari komplexum általános működési módja, amelyet Eisenhower azonosított,
amikor 1960-ban távozott hivatalából, mint amerikai elnök, és amely ma még erősebb, mint akkoriban.
Ez volt a katonai-ipari komplexum "modus operandi"-ja, nos, a kezdetek óta.
A háború az állam egészsége, de a háború az összes ipar, minden leányvállalat, minden hírszerző ügynökség és a
politikát ténylegesen meghatározó nagyobb Mély Állam összes többi szervének az egészsége is.
És ezért nem csak érdekük van, nem csak rejtett érdekük, hanem érdekük egyenértékű a hadviselés érdekével és
a katonai akciókra való állandó okok megteremtésével.
Tehát igen, ez mindenképpen a stratégia része.
Úgy gondolom, hogy ez bizonyos stratégiai okokból inkább bizonyos időpontokban és bizonyos helyeken igaz.
Ezt történelmileg is megvizsgálhatjuk.
Például az 1980-as években a finanszírozás kifejezett oka - valójában ez volt a történelem legnagyobb, legalábbis bevallott
CIA-művelete - az volt, hogy az 1980-as években a szovjetek elleni dzsihádháború
részeként finanszírozzák a tálibokat Afganisztánban.
- kifejezetten és pontosan azért, mert a Carter-kormányzat Mély Állama az 1970-es évek végén úgy döntött, hogy a
szovjetek kivéreztetésének legjobb módja az, ha húsdarálóba tesszük őket, és saját Vietnámot adunk nekik.
Tehát ezt tették kifejezetten és kifejezetten.
És megpróbálták ezt a háborút a lehető legtovább fenntartani.
Ez volt a stratégia mögötte.
Az ukrajnai konfliktus véleményem szerint pontos párhuzam, mert ebben az esetben a célpont egyértelműen
Oroszország, és az Egyesült Államok szívesen harcol Oroszországgal az utolsó ukránig,
és továbbra is pénzt, segélyt és fegyvereket fognak küldeni, hogy ez a konfliktus minél
tovább tartson, hogy kiszipolyozzák az oroszokat.
Nos, azt hiszem, Trump nemrég azt mondta, hogy véget akar vetni ennek a háborúnak.
Ha leállítaná a háborút, a húsdaráló is leállna.
De szerintem más okai is vannak a háború leállítására.
Szeretnénk egy kicsit beszélni arról, hogy mit gondol a NATO ukrajnai proxyháborújának jelenlegi helyzetéről.
És gondoljunk az Oroszország elleni háború megindításáért és folytatásáért felelős fő felelősökre.
Mit akarnak az olyan emberek, mint Victoria Nuland és Antony Blinken amerikai külügyminiszter?
Mi a célod ott?
Tudod, ez egy jó kérdés.
És azt hiszem, hogy ez a kérdés az, hogy milyen messzire akarunk visszamenni a geopolitikai történelemben.
Úgy gondolom, hogy a birodalom stratégiája - a brit birodalomé a 19. század végén, az amerikai birodalomé a 20. században - nagyon
sokáig az volt, hogy az oroszokat és a németeket elkülönítsék egymástól, és lényegében háborúban tartsák őket egymással.
Mert ha egyesülnének, még politikailag vagy gazdaságilag sem, még ha csak jó kapcsolatokat ápolnának is egymással, az komoly
fenyegetést jelentene például a britek vagy az amerikaiak azon képességére, hogy az európai kontinenst irányítsák.
És ahogyan azt már több mint egy évszázaddal ezelőtt, Halford Mackinder és a mai értelemben vett geopolitika
kialakulása óta megjegyezték, ez a terület az úgynevezett globális sakktábla központi területe.
És minden hatalom, amelyik ezt irányítja, lényegében a bolygó felett is rendelkezik.
És ezt már több mint egy évszázada megértették, éppen ezért volt mindig is szükség arra, hogy éket verjenek az
oroszok és a németek vagy általában az európaiak közé.
És azt hiszem, ez ma is aktuális.
Ez még mindig a stratégia része.
Igen, interjút készítettem az Antiwar.com weboldal üzemeltetőjével.
Ő csinálja a nagy háborúellenes podcastot.
Horton. Igen, Scott Horton.
És azt mondta: "Az utolsó dolog, amit a Nyugat akar, az a német-orosz egység.
És azt mondja, a legrosszabb az lenne, ha Németország és Oroszország újra háborúba keveredne egymással.
És láttuk, mi történik, ha ez megtörténik.
Igen, így van.
Visszatérve Trump kijelentésére, miszerint véget fog vetni ennek a háborúnak.
Mit tud jó barátjáról, Larry Finkről, a BlackRock vezérigazgatójáról, aki történetesen
tanácsadói szerepet tölt be Ukrajna újjáépítésében, és az Ukrajna Fejlesztési Alapért felelős?
Igen. Pontosan úgy van, ahogy leírtad.
A BlackRock egyébként a világ legnagyobb befektetési cége, amely, ha nem is többségben, de legalábbis nagy arányban birtokolja
gyakorlatilag az összes Fortune 500 vállalat részvényeit.
És a BlackRock, különösen Larry Fink, a BlackRock vezérigazgatója is nagymértékben befektetett az ukrán újjáépítésbe, amelyet
természetesen a digitális átalakulás kontextusába helyeztek.
Ez a folyamat már a jelenlegi konfliktus előtt is elindult, de minden bizonnyal kibővült.
Larry Fink pedig nyíltan beszélt arról, hogy ez tökéletes lehetőséget kínál a kormányzat
és a gazdaság teljes digitális átalakítására.
Tehát pontosan ezt próbálják elérni.
És persze ez egy fellendülés és egy korrupt üzlet euró milliárdok, dollár milliárdok formájában annak, aki bele tudja dugni a
száját ebbe a bizonyos tortába, és a legtöbbet tudja belőle enni.
Larry Fink pedig határozottan úgy tűnik, hogy az emberiség nyaki ütőerénél lévő vérszívó vámpír helyzetébe került.
Larry Fink hátterének, ukrajnai szerepvállalásának és az ottani beavatkozásának után kutattam, és
rábukkantam egy néhány évvel ezelőtti New York-i konferenciára.
Hallott már a New York Times által szponzorált "Dealbook Summit"-ról?
Hallottam róla, igen, de nem követtem a folyamatot.
Nos, én elolvastam az apró betűs részt.
A közlemény szerint "Benjamin Netanjahu kijelölt miniszterelnök, Volodimir Zelenszkij ukrán elnök, Mark Zuckerberg, a META
vezérigazgatója, Janet Yellen amerikai pénzügyminiszter és Larry Fink, a BlackRock
vezérigazgatója is felszólal a csúcstalálkozón".
Mindezek az emberek együtt egy New York-i csúcstalálkozón.
Mit gondolsz?
Csak hogy ez a legkevésbé sem lep meg.
Azt mondanám, hogy pontosan ezek azok az emberek, akiktől azt várnánk, hogy összegyűlnek, hogy beszéljenek róla, és
megpróbáljanak mindenféle módon hasznot húzni belőle, mind pénzügyileg, mind geopolitikailag. És katonailag is.
És természetesen minden játékosnak, aki ennél az asztalnál ül, megvan a saját oka, amiért ott van,
de abban biztosan egyetértenek, hogy az oroszok elleni harc érdekében ki kell szívni az életet Ukrajnából - amit jelenleg
sokan és sokféle ember szeretne megtenni az asztal körül.
Nos, James, nem tűnt túl magabiztosnak a jelenlegi izraeli válság lehetséges kimenetelét illetően.
Optimistán szólva, mi egy félig-meddig ésszerű forgatókönyv az ukrajnai háború kimenetelére
anélkül, hogy a BlackRock átvenné az országot?
Igen. Nos, ahogy mondtam, ez most rendkívül nehéz.
És azt hiszem, mindenki olyan messzire játszotta ki a kártyáit, hogy nehéz elképzelni, hogy most már
van mód arra, hogy kilépjünk ebből a szakadékból.
Mert nem hiszem, hogy az oroszok most visszavonulhatnak anélkül, hogy legalább valamiféle arcmentő
intézkedést hajtottak volna végre a Donbasszban az állítólagos geopolitikai célokkal kapcsolatban.
Ugyanakkor Ukrajna mostanra szilárdan elindult a nyugati integráció felé vezető úton, beleértve a NATO-tagságot is.
A közelmúltbeli NATO-konferencián pedig biztosítékokat adtak arra vonatkozóan, hogy Ukrajna
útja a NATO-tagság felé visszafordíthatatlan.
Nem holnap fog megtörténni, de meg fog történni.
Ez volt természetesen a vörös vonal, amelyet az oroszok már nagyon-nagyon régóta húznak. Még Putyin előtt is.
A NATO elképzelése Ukrajnában ez a vörös vonal volt.
Szóval nehéz elképzelni olyan arcmentő intézkedést, ami ebben a szakaszban lehetséges lenne, és ami legalább, ahogy ön mondja...
Még ha a konfliktus holnap véget is érne, Kijevben olyan kormány van, amely elkötelezett a digitális
átalakulás, a BlackRock, a Palantir és más, ebbe a játékba beszálló vállalatok felvásárlása mellett.
Jelenleg nehéz elképzelni, hogy egy kijevi kormányból ki lehetne őket dobni.
Így van. Jó. Nos, James, áttérünk a második témánkra, a CBDC-kre.
A témát pedig egy kis hírrel nyitnám a múlt hétvégéről, amely a múlt hét előtti héten kezdődött.
Tudod, tele volt a fejem, el voltam cseszve a munkanapommal, és nem gondolkodtam a dolgokon, nem igazán
kutattam és nem ellenőriztem a Twitter-csatornámat.
Szóval nem sokat tudtam erről az egész CrowdStrike-ügyről.
Azt sem tudtam, mi az a CrowdStrike, amíg ma valaki el nem mondta nekem, hogy ez egy szoftverbiztonsági vállalat.
De pénteken történt valami, és valamiért nem tudtam hozzáférni a bankom digitális nyilvántartásaihoz.
Van egy alkalmazás a mobiltelefonomon, amellyel megtekinthetem a bankszámlámat és a
tranzakciókat. És azt írta, hogy "hétvégén nem elérhető".
Erre a haverom azt mondta, hogy igen, ez nagyon is lehet a CrowdStrike dolog miatt.
Megemlítette, hogy több száz járatot töröltek.
Megemlítette, hogy a YouTube három órán át nem működött ma reggel, hogy a bankok zárva voltak, és így tovább.
És mivel a CBDC-kről beszélünk, arra gondoltam, hogy ez egy fekete szem a digitális átállás gondolatának.
Nem gondolja, hogy az emberek aggódnak amiatt, hogy elveszítik a készpénzhez való hozzáférésüket, és nem tudnak
úgy költeni, hogy nem függnek 100%-ban ettől a digitális pénztől, amit be akarnak vezetni?
Örülök, hogy ezt a vitát ebbe a kontextusba helyezte,
mert jelenleg több tízezren vannak, talán még többen, akiknek az utazásait törölték, akiknek a bankszámlái
leálltak stb., mert megérkezett az évszázad eseménye, ez a szörnyű zavar, amely most terjedt el.
De legalább az embereknek mostantól prioritásként kellene elgondolkodniuk azon, hogy jó ötlet-e egész életünket, gazdasági
létünket ettől a digitális technológiától függővé tenni, amely legalábbis ki van téve a véletlenszerű hibáknak és hamis
frissítéseknek, nem is beszélve a tényleges támadásokról, amelyeket valódi külső bűnbakok hajtanak végre,
vagy valamilyen módon generált hamis zászlós támadásként, esetleg csak egy vis maior miatt.
Ezt tudjuk.
Az EMF , a napsugárzás, a Carrington esemény .
Ismerjük azokat a dolgokat, amelyek egy szempillantás alatt tönkretehetik vagy
megzavarhatják az általunk ismert elektronikus életünket.
Bizonyos értelemben szinte bátorító volt látni, ami a CrowdStrike-ügyben történt, ahol az utasok beszállókártyáit kézzel
írták papírra, mert nem lehetett elektronikusan kinyomtatni.
A QR-kódok használata nem volt lehetséges.
Szó szerint kézzel töltötte ki őket.
És legalábbis rádöbbent, mennyire elmerültünk ebben a digitális mátrixban, hogy manapság már
megdöbbentő látni egy kézzel írott beszállókártyát.
De igen, az emberek régen tollal és papírral írták le a dolgokat.
Miért adtuk fel?
Milyen létfontosságú, sürgős problémákat oldottunk meg azzal, hogy egész életünket beillesztettük ebbe a digitális mátrixba?
Azt hiszem, ezt sok mindenre alkalmazhatnánk, ahol új megoldás van, és az első kérdés, amit fel kell tennünk
magunknak, az a következő: Nos, mi a baj azzal, ami itt van?
Nekem például elég jó a vétel, legalábbis amikor Japánban voltam, a régi 3 G-s hálózattal.
Miért van szükségünk 4 vagy 5 G-re?
És tovább bővítik, és azt mondják nekünk, hogy ez feltétlenül szükséges a további létezésünkhöz.
De nem kell letöltenem egy filmet 19 másodperc alatt 53 másodperc helyett.
Engedje meg, hogy itt egy utalást tegyek Neil Postmanra, az olyan könyvek szerzőjére, mint a "Halálra szórakoztatjuk magunkat".
Nagyon érdekes és nagyon előremutató szerző volt, aki az 1980-as és 1990-es években volt termékeny és aktív.
Akkor írt az internetről, amikor az még csak kialakulóban volt.
És egy sor beszédet tartott technológiai kérdésekről.
Már nem tudom, milyen néven hangzott el ez a beszéd. De ha megnézed Neil Postman
"kérdések a technológiáról" címszó alatt, megtalálod.
Úgy vélem, hogy négy kérdést fogalmazott meg, amelyeket minden új technológia esetében fel kell tennünk magunknak.
Az egyik ilyen kérdés: Mi az a probléma, amelyre a javasolt technológia megoldást jelent?
És ez tényleg probléma?
És ez valóban megoldás?
És ezt kiváló módon bontja le, ami szerintem ma még aktuálisabb, mint amikor három évtizeddel ezelőtt elmondta ezt a beszédet.
Érdekesen hangzik.
James, tudom, hogy a legutóbbi interjúnkban már foglalkoztunk ezzel a témával, de
sokkal több nézőnk nézi ezt az AZK konferencián.
És azt hiszem, néhányan még mindig szeretnék tudni, mi a különbség a CBDC-k és például az Apple
Pay vagy más digitális fizetési rendszerek között.
És miért vesz részt hirtelen a központi bankok 93%-a aktívan a CBDC-k fejlesztésében?
A digitális fizetési infrastruktúra, ahogyan most létezik, és ahogyan önök most használják, a
pénz azon formáján alapul, amelyhez hozzászoktunk.
Más szóval, a magánügyfelek pénze a kereskedelmi banki ciklusban.
Sok mindent meg kell érteni azokról a monetáris csalásokról és ostobaságokról, amelyeket a Wall Street állítólagos
varázslói műveltek, a takaróról, amelyet sok-sok évszázadon keresztül húztak a közvélemény szeme elé.
De az elképzelés az, hogy a legtöbb országban ma kétirányú monetáris rendszer működik.
Az egyik a nagykereskedelmi pénzrendszer, amely maguknak a bankoknak, a kereskedelmi bankoknak szól, amelyek maguk is
tartalékszámlákkal rendelkeznek a központi banknál, és akár az EKB, akár a Bank of Japan, akár az Egyesült Államokban a Federal
Reserve, ezek a kereskedelmi bankok tartalékokat tárolnak, és ebben a nagykereskedelmi
körforgásban bonyolítanak egymással tranzakciókat.
Mi, Ön és én, és mindenki más, aki ezt hallgatja, a pénzünket ezeknél a kereskedelmi
bankoknál tartjuk, és ez a magán ügyfélkör,
Ez két teljesen különböző dolog; a pénz, amelyet a bankok a nagykereskedelmi ciklusban használnak, technikailag különbözik
attól a pénztől, amelyet a mindennapi életünkben használunk.
Tehát amikor Apple Pay-jel vagy hasonlóval fizetünk, akkor a magánügyfél-üzletből származó pénzt használjuk.
Ez a lakossági bank által létrehozott pénz.
A kereskedelmi bankrendszer általában.
A legtöbb pénzt a kereskedelmi bankok felé fennálló tartozásokból teremtik.
A banki szerződésük varázslatos ereje révén joguk van arra, hogy ezt a pénzt nekünk kölcsönadva teremtsék meg.
Nem mennek be a bank páncéltermébe és vesznek ki egy halom készpénzt minden alkalommal, amikor pénzt kölcsönöznek neked,
hanem ők teremtik meg a pénzt, amivel aztán tartozol nekik - a kamatokkal együtt! - Csodálatos
ötlet, ha történetesen bankár vagy, mindenképpen.
A CBDC az az elképzelés, hogy most először lesz közvetlen hozzáférésünk a központi banki pénzhez.
Természetesen már ma is van a jegybank által kibocsátott pénz.
Amikor előveszünk egy bankjegyet, függetlenül attól, hogy melyik országban élünk, amikor előveszünk egy papírbankjegyet, ha
egyáltalán van a pénztárcánkban, mert a legtöbb ember készpénz nélkül fizet, valami ilyesmi fog rajta állni: itt Japánban
a "Bank of Japan", az Egyesült Államokban a "Federal Reserve" bankjegy, mert ez a központi bank felelősségét fejezi ki.
Ezt a bankjegyet valójában maga a központi bank bocsátja ki.
Tehát ez az egyetlen módja annak, hogy a központi bank közvetlenül pénzt injektáljon a gazdaságba,
és ez a gazdaságnak csak egy töredékét jelenti.
A CBDC-univerzumban azonban képesek lesznek arra, hogy a központi banki felelősség kifejezését közvetlenül az Ön digitális
pénztárcájába vigyék, mert mostantól kezdve lesz egy számlája, attól függően, hogy hogyan alakítják ki, de így
vagy úgy, de lesz egy számlája magánál a központi banknál.
És nemcsak ellenőrizni és nyomon követni tudják majd a tranzakciókat, hanem bele is nézhetnek a tranzakciókba, és
potenciálisan - amint arra sokan rámutattak, köztük politikusok az Egyesült Királyságban és máshol is, akik nagyon
lelkesednek ezért a lehetőségért - programozhatják, hogy mi történhet és mi nem történhet azzal a pénzzel.
Tehát például, ha beállítasz egy korlátozást, hogy ebben a hónapban csak bizonyos mennyiségű húst vehetsz, mert
tudjuk, hogy a húsevés feldühíti az időjárás isteneit.
Ha korlátozást állapítanak meg, akkor ezt a korlátozást úgy is érvényesíthetik, hogy megakadályozzák, hogy a központi bank
digitális valutájával többet vásárolj a megadott húsmennyiségnél.
És ez egy automatikus dolog lesz, amit nem lehet megkerülni, ha úgy döntesz, hogy így hajtod végre.
Vagy bármilyen más, elképzelhető számú korlátozás valós időben, egy digitális kapcsoló megpillantásával bevezethető lenne,
ami a gazdaság feletti, a központi bankárok által közvetlenül gyakorolt ellenőrzés abszolút rémálomszerű mértékét jelentené.
Igen, és épp most válaszolt a következő kérdésemre, ami az volt: Ön szerint mi lenne a legvonzóbb dolog az állam számára?
Én pedig azt mondanám, hogy ez az a képesség, hogy szorosan nyomon követhessük eszközeinket és kiadásainkat, és
szükség esetén ellenőrizhessük, hogyan használjuk fel azokat.
Természetesen, és különbséget kell tennem, mert, mint már rámutattam, a bankrendszer jelenlegi formájában a
kereskedelmi bankok a központi bank és köztünk állnak.
A kereskedelmi bankok tehát fontos részét képezik ennek, és jelenleg nyilvánvalóan
hihetetlen befolyást gyakorolnak a gazdaság felett.
Ezt az irányítást nem fogja olyan könnyen feladni.
Ezért a CBDC-rendszer felépítésének számos különböző módját el tudjuk képzelni.
Ezek egyike lehet, hogy a központi bank a számlavezetési és ellenőrzési képességét a kereskedelmi bankokra vagy
legalábbis ellenőrzött pénzügyi intézményekre ruházza át.
Ön tehát itt is közvetítőként fog fellépni.
Ez azt jelentené, hogy a központi bankok legalább látszólag csak egy karnyújtásnyira lennének a folyamattól: "Ó, ezt az
egészet nem mi irányítjuk. Ezt a kereskedelmi bankok végzik."
A bankrendszer felépítésének politikai és gazdasági realitásait figyelembe véve természetesen felmerül a kérdés,
hogy ki szabályozza ezeket a kereskedelmi bankokat, és ki mondja meg nekik, hogy mit tehetnek és mit nem.
Ezek a központi bankok és a kormányok szabályozó hatóságai.
És láttuk, hogy a múltban hogyan éltek vissza ezzel a hatalommal.
Az Obama-kormányzat alatt például az Igazságügyi Minisztérium utasította az Egyesült Államok kereskedelmi bankjait, hogy
fagyasszák be olyan személyek számláit, akik teljesen legális, bár kétes szolgáltatásokat nyújtottak, például
pornósztárok, lőszerkereskedők, uzsorások és mások olyan iparágakban, amelyekkel a kormány nem értett egyet.
Követelte, hogy a bankok vonják ki ezeket az ügyfeleket a forgalomból.
Maguk a bankok voltak azok, akik eleget tettek a kérésnek.
Ők voltak azok, akik zárolták ezeknek az ügyfeleknek a számláit, de azért tették ezt, mert az FDIC , az
Egyesült Államok bankrendszerének egyik szabályozója azt mondta: "Nem fogjuk megvédeni a betéteiket.
Levehetjük a listáról, ha nem tesz eleget a követeléseinknek, hogy megszabaduljunk ezektől az emberektől."
Ez a példa azt mutatja be, hogyan lehet egy ilyen típusú rendszert felállítani.
Ez nem fog pontosan úgy kinézni, mint a központi bankárok rémálma, akik közvetlenül ellenőrzik a
pénztárcájukat, de nagyjából ugyanúgy fog kinézni.
Igen, el tudom képzelni, hogy megpróbálják majd nekünk ízletessé tenni.
És ez egy olyan "amikor elkapták a kommunistákat..." helyzet.
Először a Skid Row uzsorásaiért jöttek.
Nos, mi nem szeretjük ezeket az embereket.
Mi sem szeretjük a pornósztárokat.
Vonzóvá fogják tenni.
Mennyire állunk közel a CBDC rendszerhez?
És ez a készpénz végét jelenti?
Egyértelműen meg tudnak élni egymás mellett, és egy ideig valószínűleg meg is fognak.
Ez nem feltétlenül jelenti azt, hogy nem lesz többé készpénz.
Azonban már láthattuk, hogyan és milyen gyorsan fejlődött a készpénzmentes társadalom.
Japánban ott tartunk, hogy a gazdaság még mindig nagyrészt készpénzre épül, bár ez kezd megváltozni.
De emlékszem, hogy tavaly részt vettem egy angliai konferencián, és ez nagyon megdöbbentő volt, annak ellenére,
hogy tisztában voltam vele, kutattam és beszéltem róla.
Igazán megdöbbentő volt, hogy számos kávézóba, étterembe és kiskereskedelmi üzletbe is
bemehettem, ahol szó szerint nem fogadtak el készpénzt.
Szó szerint csak készpénzmentes volt.
És ez is sokkolta a szervezetemet, de ez már valóság.
Ezért elképzelhető, hogy a CBDC-k bevezetésekor az együttélés egy szakasza következik.
De nagyon is elképzelhető, hogy valamilyen hamis zászlós pénzügyi esemény vagy más,
vészhelyzetre utaló ok miatt a készpénz eltörlésre kerülhet.
És a legtöbb ember manapság valószínűleg még a szemöldökével sem rebbenne.
Így van. Nos, amikor a helyi szupermarketben jársz, hány embert látsz, aki iPhone-t használ, kártyát
használ, Easy Pay kártyát használ készpénz helyett?
Úgy értem, ez nem elég gyakori?
Sajnos igen.
És azért mondom, hogy "sajnos", mert nagyon örültem annak a ténynek, hogy Japán még mindig nagyrészt
készpénzalapú gazdaság, olyannyira, hogy készpénzzel lehet autót venni, és ez még csak nem is valami szokatlan.
De ez tényleg változik, méghozzá nagyon gyorsan, mert a készpénzmentes fizetési rendszereket nemcsak
bevezetik, hanem egyre inkább aktívan támogatják is.
És sajnos ma már sokkal gyakoribb, hogy az emberek mobiltelefonnal vagy kártyával fizetnek, mint korábban.
Még itt, Japánban is, amely az iparosodott világ kevés kivételének egyike volt a készpénzalapú gazdaságban, ez kezd megváltozni.
És el tudom képzelni, hogy néhány éven belül elérjük azt a pontot, amikor a készpénzmentes
fizetés gyakoribb lesz, mint a készpénzes fizetés.
Mit tehetünk ez ellen, azon kívül, hogy minél gyakrabban készpénzzel fizetünk?
Mi van még a tarsolyunkban?
Nos, azt mondanám, hogy ez egy nagyon-nagyon jó kiindulópont.
És azt hiszem, ez egyike azoknak a problémáknak, amelyek egyértelműen társadalmi problémák, és
amelyeket senki sem tud egyedül megoldani, de mindannyiunknak ki kell vennünk a részünket belőlük.
A mi szerepünk pedig bojkottokból és tudatos vásárlási döntésekből áll.
És nem csak a készpénz nélkül működő üzletek elkerülése révén,
de természetesen az olyan üzletek, vállalkozások, kiskereskedők vagy ismerősök támogatásában is, akik nemcsak készpénzért,
hanem nemesfémekért, kriptovalutákért, cserekereskedőkért vagy a közösségi valuták egyéb változataiért, bármi legyen is az.
Nem azért vagyok itt, hogy megítéljem, mit kellene használnod.
Szerintem a CBDC-k kivételével mindent használjon.
És ez az egyik dolog:
Mindaddig, amíg megmozgatjuk ezeket az izmokat, és továbbra is építünk egy olyan közösséget, amelyet legalább támogatnak az
átállás esetén, hogy amikor a készpénz nélküli átállás megtörténik, és egyre többen és többen választják ezt az utat,
még mindig legyenek olyanok, akik hajlandóak akár egy kis kitérőt is tenni, és ha kell, kellemetlenségeket is elviselni
annak érdekében, hogy készpénzzel, nemesfémmel vagy valami mással fizessenek, akkor legalább ez a gazdaság folytatódhat.
Természetesen a legtöbb ember készpénz nélkül fog csatlakozni, hogy előbbre jusson, de az emberek számára
ott lesz a lehetőség, hogy támogassák ezt a közösséget.
De ha nem gyakoroljuk ezeket az izmokat, hanem egyszerűen azt mondjuk: "Ó, ez elég kényelmetlen, csak el
akarok menni a szupermarketbe, és megvenni ezt a dolgot.
Valószínűleg ezúttal készpénz nélkül kell fizetnem."
Minél inkább ezt tesszük, annál inkább átveszi az uralmat a készpénz nélküli világ.
Végső soron a szokásrendszerünkről van szó, és meg kell szoknunk, hogy elfogadjuk a kellemetlenségeket, hogy támogassuk
a kívánt világot, hogy elkerüljük a nem kívánt világot.
Ámen, James.
Közeledünk az időnk végéhez.
Szeretek belevinni valami személyes dolgot, ami engem érint, és kissé eltér a forgatókönyvtől.
Szeretnék leírni neked egy hipotetikus helyzetet, James, és megtudni, hogyan reagálnál ebben a helyzetben.
Tudom, hogy rengeteg ugratás van ezzel a témával kapcsolatban, és a spekulációk teljesen elszabadultak olyan módon,
hogy lehet, hogy zavar, ha letérünk a helyes útról, és mindenféle szinten elmerülünk a nyúl üregében.
De meg kell kérdeznem a július 13-i állítólagos merényletkísérletről , az rendben lenne?
Persze, igen.
Tegyük fel, hogy ön egy konferenciát vezet, és felmerül a július 13-i állítólagos merénylet kérdése.
Az emberek felháborodnak, mindenféle spekuláció születik arról, hogy mi történt valójában, és valahogy letérsz a helyes útról.
Felveszed a kalapácsot, és csendre inted.
Mit teszel, hogy egy ilyen helyzetben az embereket a helyes úton tartsd, mit mondanál?
Azt hiszem, azon a ponton, amikor az emberek már kifejezték érdeklődésüket, már túl késő csak úgy elkalapálni.
Soha nem venném a bátorságot, hogy megmondjam az embereknek, hogy mire gondoljanak, vagy mire fordítsák az idejüket vagy a
figyelmüket, de azt sem venném a bátorságot, hogy legalább azt mondjam nekik, hogy ne erre vagy arra
a dologra fordítsák az idejüket vagy a figyelmüket.
És ha mégis, ki hallgatna rám és miért?
Ugyanakkor azt is megjegyezhetném, hogy egy ilyen esemény jelentősége számomra, aki nem hisz abban a politikai rendszerben
és folyamatban, amelyet a négyévenkénti "rabszolga javaslatok dobozával" kaptunk, nem releváns a központi
banki digitális valuták, az izraeli és ukrajnai konfliktus és más, ma tárgyalt dolgok nélkül.
Ennek valódi értelmének semmi köze ehhez vagy ahhoz a politikai jelölthez.
Arról van szó, hogy a rendszert irányító emberek mit akarnak elhitetni velünk, és miért akarják, hogy ezt elhiggyük.
Ha tehát mondhatnék valamit egy ilyen elképzelt helyzetben, akkor egyszerűen azt mondanám, hogy hasznosabb lenne megnézni: Mit
jelent ez az esemény, miért irányítanak minket arra, hogy erről az eseményről egy bizonyos módon
gondolkodjunk és beszéljünk, kinek az érdeke ez?
Ha elfogadjuk ezt a ránk kényszerített narratívát, hová vezet ez minket, és milyen eredményre vezet?
És ha más okot nem találnak, akkor talán csak azért, hogy visszarángassanak minket a politikai vitába, és mindenki
újra arra összpontosítson, hogy ennek az irányított bal-jobb ragadozómadárnak melyik oldalát akarják politikailag támogatni.
Már csak azért is, hogy az embereket visszacsalogassák ebbe a cirkuszba, ez lehet az igazi értelme egy ilyen eseménynek.
Tehát én legalább ezt feltenném megvitatásra.
Nagyon jó, nagyon jó.
Oké, utolsó, utolsó kérdés, James, utolsó kérdés:
Meglepődött, amikor Julian Assange-ot szabadon engedték?
Szerintem igen, még ha csak a hosszú távú narratíva miatt is, mint az ukrajnai konfliktus
vagy az afganisztáni konfliktus vagy bármi más.
Úgy tűnik, hogy egy bizonyos ponton az lesz a tényleges cél, hogy ebben a végtelen folyamatban, ebben az állapotban hagyjuk.
Nem azt mondom, hogy érdekes lett volna látni, hogyan alakult volna a bíróságon, de nem biztos, hogy
látni akartam volna, hogyan alakult volna a bíróságon.
Mindenesetre engem meglepett.
Erre nem számítottam.
Nem tartom ezt a szólásszabadság csodálatos győzelmének, már csak azért sem, mert valójában csak annyit döntöttek,
hogy "Igen, bűnös vagyok, bűnös vagyok, most engedjetek ki".
És ez nem igazán segít azon az alapvető problémán, hogy precedenst teremtettek arra, hogy a
normális újságírói gyakorlatok törvénytelenek.
És lényegében ez az, amit itt megállapítottak.
Szerencsére, mert lehetett volna rosszabb is.
Lehetett volna tényleges bírósági ítélet is arról, hogy amit tett, az törvénytelen volt,
ami még rosszabb precedenst teremtett volna.
De lehetett volna jobb is,
mert sokkal jobb lett volna ártatlannak nyilvánítani valakit, aki csak újságírói munkát végzett.
Határozottan, határozottan.
Mondhatnánk, hogy talán ünnepelnünk kellene a szabadon bocsátását, de az ünneplésünknek kissé
visszafogottnak kellene lennie, mivel egy alku miatt jött létre.
Mint mindig, most is a tényekre és az ügy körüli problémákra kell rámutatnunk, ahelyett,
hogy az érintettek személyiségén rágódnánk.
Egyetértek, teljesen igaz.
Nos, kedves AZK konferencia résztvevői, mit szólnának egy szép tapshoz James Corbettnek?
Csodálatos, köszönöm. Mélyreható összefüggéseket tettél az asztalra.
Nagyra értékeljük és szeretjük Önt.
Köszönöm, Dan, a fantasztikus túrát.
.