Splošne informacije o pravnih predpisih in pravilih AZK so na voljo na koncu predstavitve.
Vau, vau, kakšen dan!
Zdaj se nadaljuje.
Prišli smo do naslednjega svetilnika.
V naslednjem delu se bomo osredotočili na konflikt na Bližnjem vzhodu, naša eksplozivna vprašanja pa bomo lahko zastavili
še enemu velikanu razsvetljenstva, ki živi na Japonskem.
Z njim se je pogovarjal naš fantastični dopisnik Kla.TV Dan iz ZDA.
Japonska, ZDA in mi v Švici, zato je tokrat časovna razlika med njima 15 ur, pri nas v Švici pa sedem ali osem ur.
Radi bi se vam zahvalili za vaše dragocene storitve in si vnaprej ogledali biografijo koga?
James Corbett.
James, potrebujemo te!
James Corbett se je rodil in odraščal v Kanadi.
Na Trinity College v Dublinu na Irskem je diplomiral iz filozofije.
Po selitvi na Japonsko je James Corbett leta 2007 ustanovil spletno stran "The Corbett Report" kot platformo za neodvisne
kritične analize politike, družbe, zgodovine in gospodarstva.
Takrat je spletno stran vodil poleg svojega dela učitelja angleščine.
Približno štiri leta pozneje je postal preiskovalni novinar s polnim delovnim časom.
Od takrat je za svoje novinarsko delo prejel številne nagrade in bil iskan govornik na različnih univerzah, na
konferenci TEDxGorningen in pred neodvisnimi preiskovalnimi odbori, kot je National Citizens Inquiry v Kanadi.
James Corbett je v preteklih letih izdal številne razkrivajoče dokumentarce, kot so "9/11: The Suspects",
"A Century of Enslavement: The Story of the Federal Reserve" in "Who is Bill Gates?"
Njegove poglobljene raziskave so javno dostopne na njegovi spletni strani in številnih kanalih v več sto
epizodah podcastov, intervjujev in drugih formatov.
Samo na njegovih družbenih kanalih mu sledi več kot 300.000 naročnikov.
Leta 2018 je uvedel letno negativno nagrado "Fake News Awards", s katero dokumentira
najbolj izkrivljene novice iz sistemskih medijev.
James Corbett danes govori na temo "Bližnjevzhodni konflikt in digitalni denar centralnih bank: grozljiv scenarij!"
James Corbett, najlepša hvala, da ste spet tukaj.
Ni problema.
Danes bomo govorili o vojni na Bližnjem vzhodu in CBDC .
Če ste pripravljeni in če so pripravljeni tudi naši poslušalci, bomo takoj prešli k bistvu.
Dragi gledalci, ste pripravljeni?
Začnimo s tem: O 7. oktobru ste govorili kot o izraelski devet enajsterici .
Kako se to zgodi? Kako se ti dve stvari ujemata?
Očitno nisem edini, ki je uporabil to besedno zvezo.
Pravzaprav so osrednji mediji ta izraz uporabili takoj po napadih 7. oktobra.
In seveda izraz uporabljajo v povezavi s spektakularnim, obsežnim terorističnim napadom, ki ni bil to, kar so nam govorili, in
ki upravičuje nenehno, domnevno neskončno vojno proti terorizmu.
Primerjavo uporabljam na povsem drugačen način, saj tisti, ki poznajo moje delo, vedo, da sem teroristične napade pod lažno
zastavo 11. septembra obravnaval z več različnih vidikov, vključno s sledmi denarja in
vojnimi igrami, ki so se dogajale 11. septembra.
Prav tako si oglejte nekatere osumljence in posameznike, povezane z 11. septembrom, obveščevalne agente in agencije,
ki so aktivno sodelovali z Al Kaido, znano tudi kot Al Kaida, in jo v mnogih pogledih tudi ustvarili.
Ko pravim, da je bil 7. oktober izraelski 11. september, mislim v tem smislu, da gre za uprizorjen ali izzvani dogodek
pod lažno zastavo, ki je bil uporabljen za utemeljitev že vnaprej pripravljene vojaške in politične agende.
Ko pravite, da se vojna ne bo nikoli končala, potem se mi zdi, da ima Izrael v Gazi svoje namene.
Ali vidite način za končanje vojne v Gazi?
Kako se bo končalo? Ali naj se konča?
Neskončno pomembno je, da bodo, če bodo še naprej imeli okoli sebe sovražnike, še naprej črpali sredstva iz ameriške
blagajne, da bodo lahko nadaljevali s pošiljkami orožja.
Toda ko govorimo o Gazi, ali predvidevate, da se bodo te razmere končale?
Na žalost vidim, kako bi se to lahko končalo.
Žal pa večina alternativ ni prijetnih.
Med njimi je tudi izkoreninjenje Palestincev z območja Gaze.
Na to so namigovali številni ministri v izraelskem parlamentu, ki so govorili o izkoreninjenju
območja Gaze ali odpravi palestinskega naroda.
In na žalost so seveda ti ljudje zavrnjeni z besedami: "Oh, to so skrajne obrobne skupine skrajne desnice.
Ne predstavljajo večine v izraelski vladi."
Zanimivo pa je, da je Netanjahujeva politična koalicija trenutno odvisna prav od takšnih ljudi.
Ideja, da bi se to lahko končalo z etničnim čiščenjem območja Gaze, torej ni tako majhen obrobni pojav v izraelski politiki.
Seveda je tu še vprašanje Zahodnega brega, kjer si velik del izraelskega političnega razreda že leta odkrito in usklajeno
prizadeva za nadaljevanje in širitev nezakonitih naselbin.
To se dogaja na Zahodnem bregu.
Prejšnji teden je Mednarodno sodišče v predhodni sodbi razsodilo, da je izraelska
okupacija zasedenih palestinskih ozemelj nezakonita.
To še enkrat potrjuje, da gre za nezakonito okupacijo in da si mora Izrael na vso moč
prizadevati za čimprejšnjo prekinitev tega početja.
Toda kako je to videti?
Kot sem že dejal, žal vidim veliko možnosti.
Lahko si predstavljam številne načine, kako bi se to lahko končalo, zlasti na območju Gaze.
Lahko se na primer konča s popolnim uničenjem palestinskega ljudstva ali vsaj z razselitvijo zadostnega števila ljudi, da bi
bilo nadaljnje preživetje Palestincev v Gazi nevzdržno, ali vsaj z odprtjem novih poti in
novih območij za izraelsko naseljevanje v Gazi.
Toda vse, kar spominja na vojaško perspektivo, na primer, da bi se Hamas resnično boril v vojni proti izraelski vladi in da bi se
dve sili resnično borili druga proti drugi ter da bi se vse skupaj lahko izteklo v obe smeri, je po
mojem mnenju lažna pripoved, ki je bila vsiljena.
To, kar se tam dogaja, ni vojna.
To je pokol, velik pokol, ki se dogaja prav zdaj.
In ko pogledamo onkraj Gaze na Zahodni breg, vidimo Jeruzalem, Golansko višino, vse te kraje.
Torej bi lahko ekstrapolirali in rekli, da je cilj morda izkoreninjenje Palestincev iz celotnega Izraela, kajne?
Kot sem rekel, to ni ekstrapolacija ali teorija.
Vsaj nekateri člani izraelskega parlamenta so o tem aktivno in odkrito govorili.
In ko to storijo, ko ti ministri pridejo in podajo te izjave, se običajno Netanjahu oglasi z izjavo:
"Oh, to gre predaleč, oh, te ideje ne podpiramo."
Toda, kot sem že dejal, politična koalicija, ki drži Netanjahujevo vlado skupaj, je
odvisna od ministrov, ki dajejo tovrstne izjave.
In teh je veliko.
Trenutno to dokumentiram za prihajajočo epizodo podkasta.
Zdaj pregledujem te podatke in lahko rečem, da obstajajo številni dokumentirani dokazi o izjavah številnih izraelskih
politikov, ki pozivajo k iztrebljanju palestinskega ljudstva.
Torej ne gre za obrobno idejo, ki jo izraža le nekaj ljudi. Izražajo jo ljudje na vodilnih položajih.
In to je, kot sem dejal, vsaj eden od načinov, kako si lahko predstavljamo konec tega
konflikta, čeprav na najslabši možni način.
Da. No, in Netanjahu bo svoje pripombe omilil glede na to, kdo ga posluša.
Mislim, da bo poskušal to zamisel omiliti, a že naslednji dan bo prebivalce Gaze izenačil z Amalekom, ki ga je treba uničiti.
Da. Seveda je to povezano tudi z izraelsko notranjo politiko in političnimi cikli.
V Netanjahujevi karieri je dokumentirano, da v času ostrih političnih volitev daje najbolj provokativne in
odkrite izjave o najbolj agresivnih politikah do Palestincev.
V bistvu se bo potegoval za glasove desničarjev, ki ga bodo obdržali na položaju.
Obstaja pa tudi nevarnost, da bo za vse kriv Netanjahu.
Vsekakor je prevladujoča sila v izraelski politiki. In to že desetletja.
Vendar ni edina sila.
<Tvegamo, da bomo domnevali, da bi bilo vse v najlepšem redu, če bi na oblast prišli bolj umirjeni izraelski
premier, kot sta Naftali Bennett ali Ehud Barak, ki je bil zaupnik Jeffreyja Epsteina, ali kdo drug.
Toda mislim, da je to lažna pripoved , ki je bila zasajena v tem pogovoru.
Gre za temeljno vprašanje, ki je v središču izraelske politike vse od ustanovitve izraelske države do terorističnih
napadov, ki so pripeljali do ustanovitve izraelske države.
To vemo.
Še enkrat: to niso teorije zarote. To je dokumentirana zgodovina.
Na primer napad na hotel King David leta 1946, ki je bil takrat največji teroristični napad v zgodovini in je
pretresel vest vsega sveta, v katerem je bilo ubitih več deset, več sto ljudi, še več pa ranjenih.
Šlo je za povsem drzen napad.
To je bil ciljno usmerjen teroristični napad, ki so ga izvedli tisti, ki so pozneje postali izraelska politična garnitura
v okviru svojega načrta za izgon Britancev iz Palestine.
Na žalost je bil zelo uspešen.
Temelji izraelske države so torej od vsega začetka temeljili na terorizmu in nasilju nad Palestinci.
Žal se v zadnjih 75 letih ni nič spremenilo.
Ko pravite, da je ta teroristična skupina postala politična ustanova, ali mislite na Irgun? .
Da. Pravzaprav mi zdaj ime uhaja.
To sem dokumentiral v svoji zadnji epizodi podkasta ("Spoznajte Benjamina Netanjahuja, vojnega zločinca") "Spoznajte:
Benjamin Netanjahu, vojni zločinec" je to dokumentiral.
Netanjahu je še posebej pohvalil vodjo Irguna, ki je bil odgovoren za operacijo v hotelu King David,
kot zgled za ustanovitev izraelske države - bil je eden od ustanovnih očetov izraelske države.
Leta 2006, ob 60. obletnici tega smrtonosnega bombnega napada, je izraelska vlada odkrila spominsko ploščo.
Britanski veleposlanik je takrat dejal, da je povsem presenetljivo, da svobodna, liberalna in
demokratična država dobesedno postavi spomenik strašnemu, smrtonosnemu terorističnemu napadu.
Toda kdo je bil tam, da bi odkril ploščo in še enkrat počastil spomin na Irgun ter jih pohvalil za njihovo
vlogo pri ustanovitvi Izraela v tem smrtonosnem dogodku?
Nihče drug kot Benjamin Netanjahu.
Ali je Netanjahujeva vlada kakorkoli povezana s Hamasom?
Da, so.
In to sem ponovno dokumentiral v svojem delu.
Pred nekaj meseci sem napisal članek z naslovom "Skrivna zgodovina Hamasa", ki govori o ustanovitvi Hamasa, o tem, kaj je
Hamas, od kod prihaja, in o daljnosežnih povezavah med izraelsko vlado in tajnimi službami med izraelsko vlado in Hamasom.
Mislim, da bi bilo preveč preprosto reči, da je Hamas le popolna izmišljotina, popolna marioneta izraelske vlade.
Toda dokazano je, da ga je podpirala, spodbujala, financirala in mu dajala prednost izraelska vlada.
Benjamin Netanjahu je na srečanju stranke Likud leta 2019 celo izrecno dejal, da je njegova strategija podpirati
Hamas, da bi Palestince na območju Gaze politično in ideološko ločil od Palestincev na Zahodnem bregu.
S tem želijo zagotoviti, da se ne bodo mogli nikoli združiti in da ne bodo nikoli predstavljali resnične grožnje z vzpostavitvijo
rešitve palestinsko-izraelskega spora z dvema državama.
To je spet očitno, o tem nam ni treba špekulirati.
James, ker govorimo o potrebi po nadaljevanju vojn na splošno:
Videl sem vaš najnovejši videoposnetek in omenili ste članek v reviji CovertAction.
Ogledal sem si tudi revijo CovertAction.
Ne vem, ali sem prebral pravi članek, vendar ga je napisal človek, ki je dejal, da je to način delovanja
Združenih držav že od samega začetka: nadaljevati vojne.
Ali bi rekli, da je tako na splošno na Bližnjem vzhodu, da je tako danes v Ukrajini in da je tako tudi v Združenih državah?
Rekel bi, da je to splošni način delovanja vojaško-industrijskega kompleksa, ki ga je Eisenhower opredelil, ko
je leta 1960 zapustil položaj predsednika ZDA, in ki je danes še bolj aktualen kot takrat.
To je "modus operandi" tega vojaško-industrijskega kompleksa že vse od njegovih začetkov.
Vojna je zdravje države, vendar je vojna tudi zdravje vsake industrije, vsakega pomožnega organa, vsake
obveščevalne agencije in vseh drugih organov večje globoke države, ki dejansko določa politiko.
Zato nimajo le lastnega interesa, ne le skritega interesa, temveč je njihov interes enak interesu
vojskovanja in nenehnega ustvarjanja razlogov za vojaške akcije.
Da, to je vsekakor del strategije.
Mislim, da je to bolj res ob določenih časih in na določenih krajih zaradi določenih strateških razlogov.
Na to lahko pogledamo zgodovinsko.
Na primer, v osemdesetih letih prejšnjega stoletja je bil izrecni razlog za financiranje - dejansko je bila to največja vsaj
priznana operacija Cie v zgodovini - financiranje talibanov v Afganistanu v osemdesetih letih kot
del njihove džihadistične vojne proti Sovjetom.
- prav zato, ker se je globoka država Carterjeve administracije konec sedemdesetih let prejšnjega stoletja odločila,
da je Sovjetsko zvezo najbolje izkrvaviti tako, da jo spravimo v mlin za meso in ji damo njen lastni Vietnam.
To so storili izrecno in jasno.
Vojno so skušali ohraniti čim dlje.
Takšna je bila strategija.
Konflikt v Ukrajini je po mojem mnenju natančna vzporednica, saj je v tem primeru cilj jasno Rusija, Združene države
pa se z veseljem borijo proti Rusiji do zadnjega Ukrajinca,
in bodo še naprej pošiljali denar, pomoč in orožje, da bi ta konflikt trajal čim dlje in tako izčrpal Ruse.
No, mislim, da je Trump pred kratkim dejal, da želi končati to vojno.
Če bi ustavil vojno, bi se ustavil tudi mlinček za meso.
Mislim pa, da ima druge razloge za ustavitev vojne.
Želimo se pogovoriti o vašem mnenju o trenutnih razmerah v zvezi z Natovo posredniško vojno v Ukrajini.
In pomislimo na glavne odgovorne za začetek in nadaljevanje vojne proti Rusiji.
Kaj želijo ljudje, kot sta Victoria Nuland in Antony Blinken, državni sekretar ZDA?
Kakšen je vaš cilj?
Veste, to je dobro vprašanje.
Menim, da je to vprašanje, kako daleč nazaj v geopolitično zgodovino želite iti.
Vsekakor menim, da je bila strategija imperija, britanskega ob koncu 19. stoletja in ameriškega v 20. stoletju, zelo dolgo
ločiti Ruse in Nemce ter jih držati v bistvu v medsebojni vojni.
Če bi se namreč združili, tudi če ne politično ali gospodarsko, čeprav bi imeli zgolj dobre medsebojne odnose, bi
to resno ogrozilo sposobnost Britancev ali Američanov, da na primer nadzorujejo evropsko celino.
Kot je bilo ugotovljeno že pred več kot stoletjem, od časov Mackinderja, Halforda Mackinderja in nastanka
geopolitike, kot jo poznamo danes, je to območje središče tako imenovane globalne šahovnice.
Vsaka sila, ki ga nadzoruje, ima nadzor nad planetom.
To se zavedamo že več kot stoletje, zato je bilo vedno treba vbiti klin med Ruse in Nemce ali Evropejce na splošno.
Mislim, da je to še vedno aktualno.
To je še vedno del strategije.
Da, opravil sem intervju z upravljavcem spletne strani Antiwar.com.
Pripravlja odličen protivojni podkast.
Horton. Da, Scott Horton.
In dejal je: "Zadnja stvar, ki si jo Zahod želi, je nemško-ruska enotnost.
Pravi, da bi bilo najhuje, če bi se Nemčija in Rusija še kdaj spopadli.
In videli smo, kaj se zgodi, ko se to zgodi.
Da, imamo.
Vrnimo se k Trumpovi izjavi, da bo končal to vojno.
Kaj veste o njegovem dobrem prijatelju Larryju Finku, izvršnem direktorju družbe BlackRock, ki ima svetovalno vlogo pri
obnovi Ukrajine in je odgovoren za Ukrajinski razvojni sklad?
Da. Natanko tako, kot ste ga opisali.
Mimogrede, BlackRock je največje investicijsko podjetje na svetu, ki ima v lasti, če ne večino, pa vsaj
velik delež delnic praktično vseh podjetij Fortune 500 .
Tudi BlackRock, zlasti Larry Fink, izvršni direktor družbe BlackRock, veliko vlaga v ukrajinsko obnovo, ki je
bila seveda umeščena v kontekst digitalne preobrazbe.
Ta proces se je začel že pred sedanjim konfliktom, vendar se je vsekakor razširil.
Larry Fink je odkrito govoril o tem, da je to odlična priložnost za popolno digitalno preobrazbo vlade in gospodarstva.
To je točno to, kar poskušajo storiti.
In seveda gre za razcvet in korupcijo v obliki milijard evrov, milijard dolarjev za tistega, ki lahko vtakne
svoj nos v to posebno torto in si od nje odvzame največ.
In Larry Fink se vsekakor zdi, da je v položaju tega vampirja, ki sesa kri na žilah človeštva.
Preučeval sem ozadje Larryja Finka, njegovo vpletenost v Ukrajino in njegovo vmešavanje vanjo ter naletel na
konferenco, ki je pred nekaj leti potekala v New Yorku.
Ste že kdaj slišali za "Dealbook Summit", ki ga sponzorira New York Times?
Da, slišal sem za to, vendar nisem spremljal postopka.
Prebral sem drobni tisk.
Na vrhu bodo spregovorili tudi kandidat za predsednika vlade Benjamin Netanjahu, ukrajinski predsednik Volodimir Zelenski,
izvršni direktor META Mark Zuckerberg, finančna ministrica ZDA Janet Yellen in izvršni direktor BlackRock Larry Fink.
Vsi ti ljudje so se zbrali na vrhu v New Yorku.
Kaj menite vi?
Samo to me niti malo ne preseneča.
Rekel bi, da so točno ti ljudje, od katerih bi pričakovali, da se bodo zbrali, da bi se o tem pogovarjali in skušali na vsak način
izkoristiti, tako finančno kot geopolitično. In tudi vojaško.
Seveda ima vsak igralec za to mizo svoje razloge,
zagotovo pa se lahko strinjajo glede programa, ki predvideva izsesavanje krvi iz Ukrajine za boj proti Rusom, kar bi
trenutno radi storili številni različni ljudje za to mizo.
No, James, zdelo se je, da niste preveč prepričani o možnih izidih trenutne krize v Izraelu.
Kakšen je optimistični scenarij za izid vojne v Ukrajini, če družba BlackRock ne bo prevzela države?
Da. Kot sem rekel, je zdaj to izredno težko.
In mislim, da so vsi tako daleč odigrali svoje karte, da si je težko predstavljati, da bi se zdaj lahko umaknili iz tega brezna.
Menim namreč, da se Rusi ne morejo umakniti, ne da bi v Donbasu dosegli vsaj nekakšen ukrep za
ohranitev obraza v zvezi z domnevnimi geopolitičnimi cilji.
Hkrati pa je Ukrajina trdno stopila na pot zahodnega povezovanja, vključno s članstvom v Natu.
Na nedavni konferenci Nata so bila dana zagotovila, da je pot Ukrajine v Nato nepreklicna.
To se ne bo zgodilo jutri, vendar se bo.
To je bila seveda rdeča črta, ki so jo Rusi risali že zelo dolgo. Še pred Putinom.
Natova zamisel v Ukrajini je bila ta rdeča črta.
Zato si je težko predstavljati ukrep za zaščito obraza, ki bi bil možen na tej stopnji in ki ne bi vsaj, kot pravite...
Tudi če bi se konflikt končal jutri, imamo v Kijevu vlado, ki se zavzema za digitalno preobrazbo, nakup podjetij
BlackRock, Palantir in drugih, ki se vključujejo v to igro.
Trenutno si je težko predstavljati, da bi jih lahko vrgli iz vlade v Kijevu.
Tako je. Dobro. No, James, prešli bomo na našo drugo temo, CBDC-je.
To temo bi rad odprl z novico iz prejšnjega vikenda, ki se je začel predzadnji teden.
Veste, imel sem polno glavo, v službi sem bil v napoto in nisem razmišljal o stvareh, nisem
zares raziskoval in preverjal svojega Twitterja.
Zato o celotni zadevi CrowdStrike nisem vedel veliko.
Sploh nisem vedel, kaj je CrowdStrike, dokler mi danes nekdo ni povedal, da gre za podjetje za varnost programske opreme.
Toda v petek se je nekaj zgodilo in iz nekega razloga nisem mogel dostopati do nobenih digitalnih zapisov v svoji banki.
V mobilnem telefonu imam aplikacijo, ki mi omogoča pregledovanje bančnega računa in
transakcij. V njej je pisalo "čez vikend ni na voljo".
Moj kolega je rekel: "Ja, to bi lahko bilo zaradi zadeve CrowdStrike.
Omenil je, da je bilo odpovedanih več sto letov.
Omenil je, da je bil YouTube danes zjutraj tri ure nedelujoč, da so bile banke zaprte in podobno.
Ker govorimo o CBDC-jih, sem mislil, da bi to morala biti črna pika na i zamisli o popolni digitalizaciji.
Ali ne mislite, da ljudi skrbi, da bodo izgubili dostop do gotovine in da ne bodo mogli trošiti, ne da bi bili
stoodstotno odvisni od digitalnega denarja, ki ga želijo uvesti?
Vesel sem, da ste to razpravo postavili v ta kontekst,
saj je zdaj na deset tisoče ljudi, morda še več, ki so odpovedali potovanja, katerih bančni računi ne delujejo
itd., ker je prišel ta dogodek stoletja, ta strašna motnja, ki se je pravkar razširila.
Vendar bi morali ljudje zdaj vsaj prednostno razmisliti o tem, ali je dobro, da je naše celotno življenje, naš gospodarski
obstoj, odvisen od te digitalne tehnologije, ki je vsaj ranljiva za naključne napake in lažne posodobitve, da ne omenjamo
dejanskih napadov, ki jih izvajajo resnične osebe od zunaj ali napadi pod lažno zastavo, ustvarjeni
na kakšen način ali morda samo zaradi višje sile.
To vemo.
EMP , sončno sevanje, Carringtonov dogodek .
Vemo, katere stvari lahko v trenutku uničijo ali prekinejo naše elektronsko življenje, kot ga poznamo.
Na neki način je bilo skoraj spodbudno videti, kaj se je zgodilo z zadevo CrowdStrike, ko so bili vstopni
kuponi za potnike ročno napisani na papirju, ker jih ni bilo mogoče natisniti elektronsko.
Kod QR ni bilo mogoče uporabiti.
Dobesedno ste jih izpolnili z roko.
Ob tem se vsaj zavedaš, kako zelo smo potopljeni v to digitalno matrico, da je v današnjem
času šokantno videti ročno napisano vstopno karto.
Ampak ja, ljudje so včasih zapisovali stvari s pisalom in papirjem.
Zakaj smo se temu odpovedali?
Katere ključne in nujne probleme smo rešili s tem, da smo vsa svoja življenja vstavili v to digitalno matrico?
Mislim, da bi to lahko uporabili za veliko stvari, za katere obstaja nova rešitev, in prvo vprašanje, ki si
ga moramo zastaviti, je: Kaj je narobe s tem, kar imamo?
Na primer, ko sem bil na Japonskem, sem imel precej dober sprejem v starem omrežju 3 G.
Zakaj potrebujemo 4 G ali 5 G?
Še naprej ga širijo in nam govorijo, da je to nujno potrebno za naš nadaljnji obstoj.
Vendar mi ni treba prenesti filma v 19 sekundah namesto v 53 sekundah.
Dovolite mi, da omenim Neila Postmana, avtorja knjig, kot je "Amusing Ourselves to Death".
Bil je zelo zanimiv in napreden avtor, ki je bil produktiven in dejaven v osemdesetih in devetdesetih letih prejšnjega stoletja.
O internetu je pisal, ko se je ta šele pojavljal.
Imel je vrsto govorov o tehnoloških vprašanjih.
Ne vem več, pod katerim imenom je bil ta govor izrečen. Če pa ga poiščete pod Neil
Postman "vprašanja o tehnologiji", ga boste našli.
Menim, da je oblikoval štiri vprašanja, ki bi si jih morali zastaviti ob vsaki novi tehnologiji, ki je predlagana.
Eden od njih je: kakšen je problem, za katerega naj bi predlagana tehnologija predstavljala rešitev?
In ali je to res težava?
In ali je to res rešitev?
In to razčlenjuje na odličen način, za katerega menim, da je danes še pomembnejši kot pred tremi desetletji, ko je imel ta govor.
To se sliši zanimivo.
James, vem, da sva to temo obravnavala v zadnjem intervjuju, vendar si jo na konferenci AZK ogleda veliko več gledalcev.
Menim, da nekateri še vedno želijo vedeti, kakšna je razlika med CBDC in na primer Apple
Pay ali drugimi digitalnimi plačilnimi sistemi.
In zakaj je 93% vseh centralnih bank nenadoma dejavno vključenih v razvoj teh CBDC?
Digitalna plačilna infrastruktura, kakršna obstaja zdaj in ki jo zdaj uporabljate, temelji na obliki denarja, ki smo je vajeni.
Z drugimi besedami, denar zasebnih strank v komercialnem bančnem ciklu.
Veliko je treba razumeti o denarnih prevarah in nesmislih, ki so jih počeli bodoči čarovniki z Wall Streeta, in o odeji, ki so
jo že mnogo, mnogo stoletij zavijali pred očmi širše javnosti.
Vendar pa gre za to, da ima večina držav danes dvotirni denarni sistem.
Prvi je denarni sistem na debelo, ki je namenjen bankam, komercialnim bankam, ki imajo račune rezerv pri centralni banki,
in ne glede na to, ali je to ECB, Bank of Japan ali Federal Reserve v ZDA, te komercialne banke hranijo rezerve in
med seboj poslujejo znotraj tega denarnega sistema na debelo.
Mi, vi, jaz in vsi drugi, ki to poslušate, imamo svoj denar v teh komercialnih bankah, in to je cikel zasebnih strank,
Gre za dve popolnoma različni stvari; denar, ki ga banke uporabljajo v veleprodajnem ciklu, se tehnično
razlikuje od denarja, ki ga uporabljamo v vsakdanjem življenju.
Ko torej plačujemo z Apple Pay ali podobno storitvijo, uporabljamo denar zasebnih strank.
To je denar, ki ga ustvari maloprodajna banka.
Komercialni bančni sistem na splošno.
Večina denarja je ustvarjena iz dolgov do poslovnih bank.
Po čarobni bančni pogodbi imajo pravico ustvariti ta denar, tako da nam ga posodijo.
Ob vsakem posojilu vam ne gredo v bančni trezor in ne vzamejo kupa denarja, temveč ustvarijo denar, ki jim
ga nato dolgujete - vključno z obrestmi! - To je čudovita zamisel, če ste bančnik, vsekakor.
CBDC je zamisel, da bomo prvič imeli neposreden dostop do denarja centralne banke.
Seveda pa centralna banka že danes izdaja denar.
Ko vzamete bankovec, ne glede na to, v kateri državi živite, ko vzamete papirnati bankovec, če ga sploh imate v denarnici, saj
večina ljudi plačuje brezgotovinsko, bo na njem pisalo nekako takole: na Japonskem "Bank of Japan", v Združenih državah
"Federal Reserve", saj je to izraz odgovornosti centralne banke.
Ta bankovec je dejansko izdala centralna banka.
To je torej edini način, kako lahko centralna banka neposredno vliva denar v gospodarstvo, in to le za delček gospodarstva.
V svetu CBDC pa bodo lahko svoje izražanje odgovornosti centralne banke prenesli neposredno v vašo digitalno denarnico, saj boste
zdaj imeli račun, odvisno od tega, kako ga bodo vzpostavili, vendar boste tako ali
drugače imeli račun pri sami centralni banki.
Poleg tega bodo lahko preverjali in spremljali vaše transakcije, vanje tudi vpogledovali in, kot so poudarili mnogi, tudi politiki
v Združenem kraljestvu in drugod, ki so zelo navdušeni nad to možnostjo, načrtovali,
kaj se lahko in kaj ne sme zgoditi z denarjem.
Če na primer določite omejitev, da lahko v tem mesecu kupite le določeno količino mesa, ker
vemo, da uživanje mesa razjezi vremenske bogove.
Če določijo omejitev, jo lahko uveljavijo tako, da vam preprečijo, da bi z digitalno valuto svoje
centralne banke kupili več mesa, kot je določeno.
Če se odločite, da boste to izvedli na ta način, bo to samodejna stvar, ki je ne boste mogli zaobiti.
Ali katere koli druge omejitve, ki si jih lahko zamislite, bi lahko uvedli v realnem času s pritiskom digitalnega
stikala, kar bi pomenilo naravnost nočno moro nadzor nad gospodarstvom neposredno s strani centralnih bankirjev.
Da, in pravkar ste odgovorili na moje naslednje vprašanje, ki se je glasilo: Kaj menite, da bi bilo za državo najbolj privlačno?
Rekel bi, da je to zmožnost, da skrbno spremljamo svoja sredstva in porabo ter po potrebi nadzorujemo, kako jih uporabljamo.
Vsekakor, pri čemer moram narediti razliko, saj, kot sem že poudaril, so komercialne banke v sedanjem načinu
delovanja bančnega sistema vmes med centralno banko in nami.
Komercialne banke so torej pomemben del tega procesa in očitno imajo trenutno neverjeten nadzor nad gospodarstvom.
Tega nadzora ne boste tako zlahka opustili.
Zato si lahko predstavljamo veliko različnih načinov, kako bo sistem CBDC strukturiran.
Eden od teh bi lahko bil, da centralna banka prenese svojo sposobnost upravljanja in preverjanja računov na
poslovne banke ali vsaj na preverjene finančne institucije.
Zato boste tudi tu delovali kot posrednik.
To bi pomenilo, da bi se vsaj zdelo, da so centralne banke od tega procesa oddaljene le za las: "Oh, mi
vsega tega ne nadzorujemo. To počnejo komercialne banke."
Glede na politično in gospodarsko realnost strukture bančnega sistema se seveda postavlja vprašanje, kdo regulira te komercialne
banke in jim določa, kaj smejo in česa ne smejo početi.
To so regulativni organi centralnih bank in vlad.
V preteklosti smo že videli, kako je bila ta pristojnost zlorabljena.
Pod Obamovo administracijo je na primer Ministrstvo za pravosodje komercialnim bankam v ZDA odredilo zamrznitev računov
posameznikov, ki so opravljali povsem zakonite, čeprav sumljive storitve, kot so pornografske zvezde,
trgovci s strelivom, posojilodajalci in drugi iz panog, s katerimi se vlada ni strinjala.
Od bank je zahtevala, da te stranke umaknejo iz obtoka.
To so storile banke same.
Oni so bili tisti, ki so blokirali račune teh strank, vendar so to storili, ker je FDIC , eden od regulatorjev
bančnega sistema v ZDA, dejal: "Ne bomo zaščitili vaših vlog.
Lahko vas črtamo s seznama, če ne boste izpolnili naših zahtev, da se znebite teh ljudi."
Ta primer nam prikazuje, kako je mogoče vzpostaviti tovrstni sistem.
Tudi v tem primeru ne bo videti kot v nočni mori, ko centralni bankirji neposredno
nadzorujejo njihove denarnice, vendar bo precej podobno.
Da, lahko si predstavljam, kako nam bodo poskušali to približati.
In to je ena od tistih situacij "ko so dobili komuniste...".
Najprej so prišli po posojilodajalce v Skid Row .
Teh ljudi ne maramo.
Tudi pornozvezdniki nam niso všeč.
Naredili jo bodo privlačno.
Kako blizu smo sistemu CBDC?
Ali to pomeni konec gotovine?
Vsekakor lahko sobivata in verjetno bosta še nekaj časa.
To ne pomeni nujno, da gotovina ne bo več obstajala.
Vendar smo že videli, kako se je brezgotovinska družba razvila in kako hitro se je to zgodilo.
Na Japonskem smo na točki, ko gospodarstvo še vedno v veliki meri temelji na gotovini, čeprav se to spreminja.
Spomnim se, da sem se lani udeležila konference v Angliji in da me je to zelo šokiralo, čeprav sem
se tega zavedala, raziskovala in govorila o tem.
Resnično šokantno je bilo celo vstopiti v številne kavarne, restavracije in trgovine, ki dobesedno niso sprejemale gotovine.
Bilo je dobesedno brezgotovinsko.
Tudi to je bil šok za moj sistem, vendar je to že realnost.
Zato si lahko predstavljamo, da bo ob uvedbi CBDC prišlo do faze soobstoja.
Vendar si lahko zelo dobro predstavljamo, da bi zaradi kakšnega finančnega dogodka pod lažno zastavo ali
drugega razloga za izredne razmere gotovino lahko ukinili.
Večina ljudi danes verjetno ne bi niti trenila z očesom.
Tako je. No, ko obiščete lokalni supermarket, koliko ljudi vidi, da namesto gotovine
uporabljajo svoj iPhone, kartico, kartico Easy Pay?
Ali ni to povsem običajno?
Žal da.
In pravim "žal", ker me je zelo razveselilo dejstvo, da je Japonska še vedno pretežno gotovinsko gospodarstvo, tako da
lahko avto kupiš z gotovino in to sploh ni nekaj nenavadnega.
Vendar se to zelo hitro spreminja, saj se brezgotovinski plačilni sistemi pri nas ne le
uvajajo, ampak tudi vse bolj aktivno spodbujajo.
Na žalost je danes plačevanje z mobilnim telefonom ali kartico veliko pogostejše kot v preteklosti.
Tudi na Japonskem, ki je bila ena redkih izjem v industrializiranem svetu kot
gospodarstvo, ki temelji na gotovini, se to spreminja.
Lahko si predstavljam, da bomo v nekaj letih dosegli točko, ko bo brezgotovinsko plačevanje pogostejše od gotovinskega.
Kaj lahko storimo v zvezi s tem, razen da čim pogosteje plačujemo z gotovino?
Kaj imamo še v rokavu?
Rekel bi, da je to zelo, zelo dobro izhodišče.
Mislim, da je to eden od tistih problemov, ki je očitno družbeni problem, ki ga nihče ne more
rešiti sam, vendar moramo vsi prispevati svoj delež.
Naša vloga je bojkot in zavestne nakupne odločitve.
Ne le tako, da se izogibate trgovinam, ki poslujejo brez gotovine,
seveda pa tudi pri podpiranju trgovin, podjetij, prodajalcev ali ljudi, ki jih poznate in so pripravljeni ponujati storitve ne le
za gotovino, temveč tudi za plemenite kovine, kriptovalute, menjalne obroče ali druge
različice skupnostnih valut, kar koli že to je.
Nisem tu, da bi presojal, kaj morate uporabiti.
Menim, da bi morali uporabiti vse razen CBDC.
In to je ena od stvari:
Dokler napnemo te mišice in še naprej gradimo skupnost, ki bo vsaj podprta v primeru tega prehoda, tako da bodo, ko bo prišlo
do uvedbe brezgotovinskega poslovanja in se bo vse več ljudi odločalo za to pot, še vedno obstajali ljudje, ki bodo
pripravljeni celo na preusmeritev, na nevšečnosti, če bodo morali, da bodo lahko plačali z gotovino, plemenitimi kovinami ali
čim drugim, potem se bo vsaj to gospodarstvo lahko nadaljevalo.
Zagotovo se bo večina ljudi pridružila brezgotovinskemu poslovanju, da bi napredovala, vendar
bodo imeli ljudje možnost, da podprejo to skupnost.
Če pa teh mišic ne vadimo, ampak preprosto rečemo: "Oh, to je nekako neprijetno, rad bi šel v trgovino in kupil to stvar.
Tokrat bom verjetno moral plačati brezgotovinsko."
Bolj ko to počnemo, bolj nas prevzema brezgotovinski svet.
Na koncu gre za naš sistem navad in navaditi se moramo na sprejemanje neprijetnosti, da bi podprli svet, ki
si ga želimo, in se izognili svetu, ki si ga ne želimo.
Amen, James.
Bliža se konec našega časa.
Rad vključim nekaj osebnega, kar me zadeva in kar nekoliko odstopa od scenarija.
James, rad bi vam opisal hipotetično situacijo in ugotovil, kako bi se v njej odzvali.
Vem, da je o tej temi toliko šale in da so špekulacije popolnoma divje, kar vas lahko moti, če se oddaljimo od
poti in se spustimo v zajčjo luknjo na različnih ravneh.
Vendar vas moram vprašati o domnevnem poskusu atentata 13. julija , ali bi bilo to v redu?
Seveda, da.
Recimo, da vodite konferenco in se pojavi vprašanje domnevnega atentata 13. julija .
Ljudje se razburijo, pojavijo se različna ugibanja o tem, kaj se je v resnici zgodilo, in nekako zaidete s poti.
V roke vzameš kladivo in ga utišaš.
Kaj naredite, da bi v takšnih situacijah ljudi usmerili na pravo pot, kaj bi rekli?
Mislim, da je v trenutku, ko so ljudje izrazili zanimanje zanj, prepozno, da bi ga kar tako odtujili.
Nikoli si ne bi drznil ljudem govoriti, o čem naj razmišljajo ali čemu naj posvečajo svoj čas ali pozornost,
niti si ne bi drznil vsaj reči, naj ne posvečajo svojega časa ali pozornosti tej ali oni stvari.
In tudi če bi, kdo bi me poslušal in zakaj?
Vsekakor pa lahko pripomnim, da zame kot nekoga, ki ne verjame v politični sistem in proces, ki smo ga dobili s "suženjsko
skrinjico za predloge" , ki prihaja v štiriletnih intervalih, tak dogodek ni pomemben, če ne upoštevamo krovnih vprašanj
digitalnih valut centralnih bank, konflikta v Izraelu in Ukrajini ter drugih stvari, o katerih smo danes govorili.
Pravi pomen tega nima nobene zveze s tem ali onim političnim kandidatom.
Gre za to, kaj ljudje, ki nadzorujejo ta sistem, želijo, da verjamemo, da se je zgodilo, in zakaj želijo, da v to verjamemo.
Če bi lahko v takšni namišljeni situaciji kaj povedal, bi rekel, da bi bilo morda bolj koristno pogledati: Kaj pomeni ta
dogodek, zakaj nas usmerjajo, da o tem dogodku razmišljamo in govorimo na določen način, v čigavem interesu je to?
Če sprejmemo to pripoved, kot nam jo vsiljujejo, kam nas vodi in do kakšnega rezultata?
In če se ne najde nobenega drugega razloga, potem morda samo zato, da bi nas spet potegnili v politično razpravo in se vsi
ponovno osredotočili na to, katero stran te nadzorovane levo-desne ptice plenilke želijo politično podpreti.
Če bi le pritegnili ljudi nazaj v ta stranski cirkus, bi bil to lahko pravi smisel takšnega dogodka.
Zato bi o tem vsaj razpravljal.
Zelo dobro, zelo dobro.
Ok, zadnje, zadnje vprašanje, James, zadnje vprašanje:
Ste bili presenečeni, ko je bil Julian Assange izpuščen?
Mislim, da je tako, četudi samo zaradi dolgoročne pripovedi, kot je konflikt v Ukrajini, Afganistanu in podobno.
Zdi se, da na neki točki postane dejanski cilj pustiti jo v tem neskončnem procesu, v tem stanju.
Ne pravim, da bi bilo zanimivo videti, kako bi se zadeva odvila na sodišču, vendar nisem prepričan,
da bi si želel videti, kako bi se odvila na sodišču.
Vsekakor me je presenetil.
Tega nisem pričakoval.
Ne zdi se mi, da je to čudovita zmaga za svobodo govora, že samo zato, ker je bilo v resnici
odločeno le: "Ja, kriv, kriv sem, zdaj me izpustite."
To pa ne pomaga pri reševanju temeljnega problema, saj je bil ustvarjen precedens, da so običajne novinarske prakse nezakonite.
In to je v bistvu to, kar je bilo ugotovljeno v tem primeru.
Na srečo, saj bi lahko bilo še slabše.
Lahko bi prišlo tudi do dejanske sodbe sodišča, da je bilo njegovo početje nezakonito, kar bi pomenilo še hujši precedens.
Vendar bi lahko bila boljša,
ker bi bilo veliko bolje, če bi nekoga, ki je opravljal novinarsko delo, razglasili za nedolžnega.
Vsekakor, vsekakor.
Lahko bi rekli, da bi morda morali proslaviti njegovo izpustitev, vendar bi moralo biti naše praznovanje
nekoliko bolj umirjeno, saj se je zgodilo zaradi dogovora.
Kot vedno moramo še naprej opozarjati na dejstva in težave v zvezi s tem primerom, ne
pa se ukvarjati z osebnostmi vpletenih oseb.
Strinjam se, popolnoma pravilno.
Dragi udeleženci konference AZK, kaj pravite na lep aplavz za Jamesa Corbetta?
Čudovito, hvala. Na mizo ste položili globoke povezave.
Cenimo vas, imamo vas radi.
Hvala, Dan, za fantastičen ogled.
.