Allmän information om rättsliga bestämmelser och AZK-reglerna finns i slutet av presentationen.
Wow, wow vilken dag!
Nu går det vidare.
Vi kommer nu till nästa koryfé.
Vi fokuserar nu på Mellanösternkonflikten i nästa avsnitt och får ställa våra sprängstofffrågor
till en annan upplysningsgigant som bor i Japan.
Och han intervjuas av vår fantastiska Kla.TV-korrespondent Dan från USA.
Japan, USA, vi här i Schweiz, så den här gången har vi att göra med en tidsskillnad på 15 timmar mellan dessa två män
och en tidsskillnad på sju och åtta timmar för oss i Schweiz.
Vi vill tacka dig för dina värdefulla tjänster och ta en titt på biografin om vem i förväg?
Av James Corbett.
James, vi behöver dig!
James Corbett är född och uppvuxen i Kanada.
Han tog en filosofie magisterexamen vid Trinity College i Dublin, Irland.
Efter att ha flyttat till Japan grundade James Corbett 2007 webbplatsen "The Corbett Report" som en plattform för oberoende
kritiska analyser av politik, samhälle, historia och ekonomi.
På den tiden drev han webbplatsen vid sidan av sitt jobb som engelsklärare.
Ungefär fyra år senare blev han undersökande journalist på heltid.
Sedan dess har han mottagit ett flertal priser för sitt journalistiska arbete och varit en eftertraktad talare vid
olika universitet, vid TEDxGorningen och inför oberoende undersökningskommittéer som National Citizens Inquiry i Kanada.
Under årens lopp har James Corbett släppt många avslöjande dokumentärer, till exempel "9/11: The
Suspects", "A Century of Enslavement: The Story of the Federal Reserve" och "Who is Bill Gates?"
Hans djupgående forskning finns tillgänglig för allmänheten på hans webbplats och många kanaler i
hundratals avsnitt av podcasts, intervjuer och andra format.
Över 300.000 prenumeranter följer honom bara på hans sociala kanaler.
År 2018 lanserade han det årliga negativa "Fake News Awards", som han använder för att dokumentera
de mest förvrängda nyheterna från systemmedierna.
James Corbett talar idag om ämnet "Mellanösternkonflikt och digitala centralbankspengar: ett absolut skräckscenario!"
James Corbett, tack så mycket för att du är här igen.
Inga problem.
Idag ska vi prata om kriget i Mellanöstern och CBDC:er .
Så om du är redo och våra lyssnare är redo, så går vi rakt på sak.
Kära tittare, är ni redo?
Låt oss börja med det här: Du har refererat till den 7 oktober som Israels Nine-Eleven .
Hur går det till? Hur passar de här två sakerna ihop?
Jag är uppenbarligen inte den enda som har använt det uttrycket.
Faktum är att mainstreammedierna använde detta uttryck omedelbart efter attackerna den 7 oktober.
Och naturligtvis använder de termen i samband med en spektakulär, storskalig terroristattack som inte var vad vi fick
höra att den var och som rättfärdigar ett pågående, förmodligen aldrig sinande krig mot terrorismen.
Jag använder jämförelsen på ett helt annat sätt eftersom jag, som de som är bekanta med mitt arbete vet, har plockat isär
terroristattackerna under falsk flagg den 11 september från många olika vinklar, inklusive att titta på
pengaspåret och krigsspelen som pågick den 11 september.
Vi tittar också på några av de misstänkta och individerna kring 11 september, de underrättelseoperatörer och
myndigheter som aktivt samarbetade med och på många sätt skapade Al-CIAda, även känt som Al-Qaida.
Så när jag säger att den 7 oktober var Israels 11 september, menar jag det i detta sammanhang, som en iscensatt eller
provocerad false-flag-händelse som användes för att rättfärdiga en militär och politisk agenda som redan var fastställd i förväg.
Nu när du säger att kriget aldrig kommer att ta slut, då ser jag det som att Israel har avsikter i Gaza.
Ser du något sätt att få slut på kriget i Gaza?
Hur kommer det att sluta? Bör det ta slut?
Jag menar, det oändliga är att om de fortsätter att ha fiender i närheten kommer de att fortsätta att utnyttja den
amerikanska statskassan för att hålla igång vapenleveranserna.
Men på tal om Gaza, förutser ni ett slut på den här situationen?
Tyvärr kan jag se hur det kan komma till ett slut.
Och tyvärr är de flesta alternativen inte trevliga.
De omfattar utrotning av det palestinska folket från Gazaremsan.
Detta har antytts av många ministrar i det israeliska parlamentet som har talat om utplåning av
Gazaremsan eller utplåning av det palestinska folket.
Och tyvärr avfärdas dessa människor naturligtvis som: "Åh, de är de extrema marginalgrupperna i den yttersta högern.
De representerar inte majoriteten av den israeliska regeringen."
Men det är intressant att notera att Netanyahus politiska koalition för närvarande är beroende av just sådana personer.
Så tanken att detta faktiskt skulle kunna sluta med en etnisk rensning av Gazaremsan är inte ett
så litet marginellt fenomen i israelisk politik.
Och så har vi naturligtvis frågan om Västbanken, där det i åratal har varit en öppen och samordnad politik för en
stor del av den israeliska politiska klassen att fortsätta och utöka de olagliga bosättningarna.
Detta händer på Västbanken.
I förra veckan slog Internationella domstolen (ICJ) i ett preliminärt beslut fast att Israels
ockupation av de ockuperade palestinska områdena är olaglig.
Detta bekräftar än en gång att detta är en olaglig ockupation och att Israel måste göra allt för att så
snart som möjligt få ett slut på det man håller på med.
Men hur ser det ut?
Och tyvärr ser jag, som sagt, många möjligheter.
Jag kan föreställa mig många sätt på vilka detta skulle kunna sluta, särskilt i Gazaremsan.
Det skulle till exempel kunna sluta med att det palestinska folket fullständigt förintas, eller åtminstone med att
tillräckligt många människor fördrivs för att göra palestiniernas fortsatta överlevnad i Gaza ohållbar, eller åtminstone för att
öppna nya vägar och nya områden för israelisk bosättning i Gaza.
Men allt som liknar ett militärt perspektiv, till exempel att Hamas verkligen skulle kriga mot den israeliska regeringen och
att det verkligen skulle vara två krafter som kämpade mot varandra och att det kunde gå åt vilket håll som
helst, tror jag är en falsk berättelse som har implanterats.
Det som händer där är inte ett krig.
Det är en slakt, en stor slakt som äger rum just nu.
Och när vi tittar bortom Gazaremsan till Västbanken ser vi Jerusalem, Golanhöjderna, varenda en av de här platserna.
Så vi skulle kunna extrapolera och säga att målet möjligen är att utrota palestinierna från hela Israel, eller hur?
Som sagt, det här är inte en extrapolering eller en teori.
Detta är något som har diskuterats aktivt och öppet, åtminstone av vissa ledamöter i det israeliska parlamentet.
Och när de gör det, när dessa ministrar kommer ut och gör dessa uttalanden, kommer Netanyahu vanligtvis att komma
ut och göra något slags uttalande: "Åh, det här går för långt, åh, vi stöder inte den här idén."
Men som sagt, den politiska koalition som håller ihop Netanyahus regering är beroende av de
ministrar som gör den här typen av uttalanden.
Och det finns många av dem.
Jag håller just nu på att dokumentera detta för ett kommande podcastavsnitt.
Så jag tittar på dessa uppgifter just nu och jag kan säga att det finns gott om dokumenterade bevis för
uttalanden av många israeliska politiker som uppmanar till utrotning av det palestinska folket.
Så det här är inte en marginell idé som bara uttrycks av ett fåtal personer. Den uttrycks av människor i maktpositioner.
Och det är som sagt åtminstone ett sätt på vilket vi kan föreställa oss ett slut på den
här konflikten, om än på värsta möjliga sätt.
Ja. Ja, och Netanyahu kommer att tona ned sina kommentarer beroende på vem som lyssnar på honom.
Jag menar, han kommer att försöka tona ned idén, men en annan dag kommer han att likställa
Gazas befolkning med Amalek, som måste elimineras.
Ja. Och naturligtvis har detta också att göra med israelisk inrikespolitik och politiska cykler.
Och det finns ett dokumenterat mönster i Netanyahus karriär att göra de mest provocerande och rättframma
uttalandena om den mest aggressiva politiken gentemot palestinierna i tider av hårt ifrågasatta politiska val.
Han kommer i huvudsak att uppvakta rösterna från de högerextremister som kommer att hålla honom kvar i ämbetet.
Men sedan finns det också en risk att Netanyahu får skulden för allt.
Han är verkligen en dominerande kraft i israelisk politik. Och har varit det i årtionden.
Men det är inte den enda kraften.
Och vi löper risken att anta att om vi bara kunde få en mer sansad israelisk premiärminister som Naftali Bennett
eller Ehud Barak, som var en förtrogen till Jeffrey Epstein, eller någon annan till makten, så skulle allt bli bra.
Men jag tror att det är ett falskt narrativ som har planterats i det här samtalet.
Det är en grundläggande fråga som har stått i centrum för israelisk politik sedan den israeliska staten
grundades, genom de terroristattacker som ledde till att den israeliska staten grundades.
Det vet vi.
Återigen: detta är inte konspirationsteorier. Detta är dokumenterad historia.
Till exempel attacken mot King David Hotel 1946, som var den största terroristattacken i historien vid den tidpunkten
och som skakade om världens samvete och dödade dussintals, hundratals människor och skadade många, många fler.
Det var en helt fräck attack.
Och det var en riktad terroristattack som utfördes av dem som senare i huvudsak skulle bli det israeliska
politiska etablissemanget som en del av deras plan att driva britterna ut ur Palestina.
Och tyvärr var han mycket framgångsrik.
Den israeliska statens grundvalar byggde därför redan från början på terrorism och våld mot palestinier.
Och tyvärr har ingenting förändrats under de senaste 75 åren.
När du säger att den här terroristgruppen blev det politiska etablissemanget, menar du då Irgun?
Ja. Och i själva verket, namnet undgår mig nu.
Men jag dokumenterade det i mitt senaste podcastavsnitt ("Meet Benjamin Netanyahu, War Criminal") "Meet:
Benjamin Netanyahu, krigsförbrytare" dokumenterade det.
Särskilt Irgun-ledaren som var ansvarig för operationen på King David Hotel hyllades av Netanyahu som ett
exempel på grundandet av den israeliska staten - han var en av den israeliska statens grundare.
År 2006, på 60-årsdagen av detta dödliga bombdåd, avtäcktes en minnesplatta av den israeliska regeringen.
Den brittiske ambassadören sade då att det var helt anmärkningsvärt att en fri, liberal och
demokratisk stat bokstavligen skulle resa ett monument över en fruktansvärd, dödlig terroristattack.
Men vem var där för att avtäcka plaketten och än en gång hedra Irgun och hylla dem för deras roll i
grundandet av Israel vid denna dödliga händelse?
Ingen annan än Benjamin Netanyahu.
Är Netanyahu-regeringen på något sätt kopplad till Hamas?
Ja, det är de.
Och än en gång har jag dokumenterat detta i mitt arbete.
För några månader sedan skrev jag en artikel med titeln "Hamas hemliga historia", som handlar om grundandet av Hamas, vad det är,
var det kommer ifrån och de långtgående kopplingarna mellan den israeliska regeringen och underrättelsetjänsterna
mellan den israeliska regeringen och Hamas.
Och jag tror att det skulle vara alltför lätt att säga att Hamas bara är en fullständig fabrikation,
en total marionett för den israeliska regeringen.
Men det har bevisats att den stöddes, främjades, finansierades och gynnades av den israeliska regeringen.
Vid ett möte med Likud-partiet 2019 sade Benjamin Netanyahu till och med uttryckligen att hans strategi var att stödja
Hamas för att hålla palestinierna i Gazaremsan politiskt och ideologiskt åtskilda från palestinierna på Västbanken.
Detta för att säkerställa att de aldrig kan enas och aldrig utgöra ett verkligt hot genom att skapa en
tvåstatslösning på den palestinsk-israeliska konflikten.
Så det är uppenbart igen, vi behöver inte spekulera om det.
James, eftersom vi pratar om behovet av att fortsätta krig i allmänhet:
Jag såg vad jag antar är din senaste video, och du nämnde en artikel i CovertAction Magazine.
Och jag tittade på CovertAction Magazine.
Jag vet inte om jag läste rätt artikel, men den var från en man som sade att detta har varit Förenta
staternas modus operandi från början: att hålla krigen igång.
Skulle ni säga att detta i allmänhet är fallet i Mellanöstern, att detta är fallet i Ukraina i dag
och att detta också är fallet i Förenta staterna?
Jag skulle säga att detta är det allmänna arbetssättet för det militärindustriella komplex som Eisenhower
identifierade när han lämnade sitt ämbete som USA:s president 1960 och som är ännu mer i kraft idag än det var då.
Detta har varit "modus operandi" för detta militärindustriella komplex sedan, ja, sedan dess början.
Krig är statens hälsa, men krig är också hälsan hos varje industri, varje underordnat organ, varje
underrättelsetjänst och alla dessa andra organ i den större djupa staten som faktiskt bestämmer politiken.
Och därför har de inte bara ett egenintresse, inte bara ett dolt intresse, utan deras intresse är liktydigt
med intresset för krigföring och det ständiga skapandet av skäl för militära åtgärder.
Så ja, det är definitivt en del av strategin.
Jag tror att detta är mer sant vid vissa tidpunkter och på vissa platser av vissa strategiska skäl.
Vi kan titta på detta historiskt.
På 1980-talet var till exempel det uttryckliga skälet till finansieringen - det var faktiskt den största åtminstone erkända
CIA-operationen i historien - att finansiera talibanerna i Afghanistan på 1980-talet som
en del av deras jihadkrig mot Sovjetunionen
- just och just därför att Carteradministrationens Deep State i slutet av 1970-talet beslutade att det bästa
sättet att tömma Sovjet på blod var att sätta dem i en köttkvarn, att ge dem deras eget Vietnam.
Så det var vad de gjorde uttryckligen och uttryckligen.
Och de försökte hålla kriget igång så länge som möjligt.
Det var strategin bakom det.
Konflikten i Ukraina är enligt min mening en exakt parallell, eftersom målet i det här fallet helt klart
är Ryssland, och Förenta staterna är glada över att bekämpa Ryssland till sista ukrainare,
och de kommer att fortsätta att skicka pengar, bistånd och vapen för att hålla konflikten
igång så länge som möjligt och suga ut ryssarna.
Ja, jag tror att Trump nyligen sa att han vill avsluta det här kriget.
Om han stoppade kriget, skulle köttkvarnen också stanna.
Men jag tror att han har andra skäl att stoppa kriget.
Vi skulle vilja prata lite om dina tankar om den nuvarande situationen med Natos proxykrig i Ukraina.
Och låt oss tänka på de huvudpersoner som är ansvariga för att starta och fortsätta kriget mot Ryssland.
Vad vill personer som Victoria Nuland och Antony Blinken, USA:s utrikesminister?
Vad är ditt mål där borta?
Du vet, det är en bra fråga.
Och jag tror att det är en fråga om hur långt tillbaka man vill gå i den geopolitiska historien.
Jag tror verkligen att imperiets strategi, det brittiska imperiet i slutet av 1800-talet, det amerikanska imperiet under 1900-talet,
under en mycket lång tid var att hålla ryssarna och tyskarna åtskilda och att hålla dem i huvudsak i krig med varandra.
För om de skulle enas, inte ens politiskt eller ekonomiskt, även om de bara hade goda relationer med varandra, skulle det
vara ett allvarligt hot mot till exempel britternas eller amerikanernas förmåga att kontrollera den europeiska kontinenten.
Och som konstaterades för mer än hundra år sedan, sedan Mackinders tid, Halford Mackinder och
geopolitikens framväxt som vi känner den idag, är detta område hjärtat av det så kallade globala schackbrädet.
Och den makt som kontrollerar den har i princip kontroll över hela planeten.
Och detta har man förstått i över ett sekel, och det är just därför som det alltid har funnits ett behov av att slå in
en kil mellan ryssar och tyskar eller européer i allmänhet.
Och jag tror att det fortfarande är relevant idag.
Det är fortfarande en del av strategin.
Ja, jag genomförde en intervju med operatören av webbplatsen Antiwar.com.
Han gör den stora antikrigspodden.
Horton. Ja, Scott Horton.
Och han sa: "Det sista väst vill ha är tysk-rysk enighet.
Och han säger att det värsta vore om Tyskland och Ryssland någonsin skulle gå i krig mot varandra igen.
Och vi har sett vad som händer när det händer.
Ja, det har vi.
Tillbaka till Trumps uttalande om att han kommer att avsluta det här kriget.
Vad vet ni om hans gode vän Larry Fink, VD för BlackRock, som råkar ha en rådgivande roll i återuppbyggnaden
av Ukraina och är ansvarig för Ukrainas utvecklingsfond?
Ja. Det är precis som du beskrev det.
BlackRock är för övrigt världens största investmentbolag och innehar, om inte en majoritet, så åtminstone en stor
andel av aktierna i praktiskt taget alla Fortune 500-företag .
Och BlackRock, i synnerhet Larry Fink, VD för BlackRock, är också kraftigt investerad i den ukrainska återuppbyggnaden, som
naturligtvis har placerats i samband med en digital omvandling.
Denna process inleddes redan före den nuvarande konflikten, men den har verkligen utvidgats.
Och Larry Fink har talat öppet om hur detta ger en perfekt möjlighet för en fullständig
digital omvandling av en regering och ekonomi.
Så det är precis vad de försöker göra.
Och naturligtvis är detta en högkonjunktur och en korrupt verksamhet i form av miljarder euro, miljarder dollar för den
som kan sticka in näsan i den här kakan och äta mest av den.
Och Larry Fink verkar definitivt befinna sig i positionen som denna blodsugande vampyr vid mänsklighetens halsven.
Jag tittade på bakgrunden till Larry Fink och hans engagemang i Ukraina och hans inblandning där och jag kom över en
konferens som ägde rum i New York City för några år sedan.
Har du någonsin hört talas om "Dealbook Summit" som sponsras av New York Times?
Jag har hört talas om det, ja, men jag har inte följt processen.
Jo, jag läste det finstilta.
Det stod: "Den nominerade premiärministern Benjamin Netanyahu, Ukrainas president Volodymyr Zelensky, META:s VD Mark
Zuckerberg, USA:s finansminister Janet Yellen och BlackRocks VD Larry Fink kommer också att tala vid toppmötet".
Alla dessa människor samlade på ett toppmöte i New York.
Vad tycker du om det?
Bara det att det inte förvånar mig det minsta.
Jag skulle säga att det är just dessa människor vi förväntar oss ska samlas för att prata om det och försöka dra nytta av det på
alla sätt, både ekonomiskt och geopolitiskt. Och även militärt.
Och naturligtvis har varje spelare vid det här bordet sina egna skäl till att vara där,
men de kan säkert enas om agendan att suga livsnerven ur Ukraina för att bekämpa ryssarna - något som många olika
personer runt det här bordet skulle vilja göra just nu.
Tja, James, du verkade inte särskilt säker på de möjliga resultaten av den nuvarande krisen i Israel.
Optimistiskt sett, vad är ett halvvägs rimligt scenario för utgången av kriget i Ukraina utan att BlackRock tar över landet?
Ja. Ja, som jag sa, det är utomordentligt svårt nu.
Och jag tror att alla har spelat sina kort så långt att det är svårt att föreställa sig att det nu
finns ett sätt att ta sig tillbaka från denna avgrund.
För jag tror inte att ryssarna kan dra sig tillbaka nu utan att ha uppnått åtminstone någon form av ansiktsräddande åtgärd
i Donbass i förhållande till de påstådda geopolitiska målen.
Men samtidigt har Ukraina nu definitivt slagit in på en väg mot västlig integration, inklusive medlemskap i NATO.
Och vid den senaste NATO-konferensen försäkrade man att Ukrainas väg mot NATO-medlemskap är oåterkallelig.
Det kommer inte att hända i morgon, men det kommer att hända.
Det var naturligtvis den röda linje som ryssarna har dragit under en mycket, mycket lång tid. Till och med före Putin.
NATO:s idé i Ukraina var denna röda linje.
Så det är svårt att föreställa sig en ansiktsräddande åtgärd som skulle vara möjlig i
detta skede som inte åtminstone, som du säger ...
Även om konflikten skulle ta slut i morgon har vi en regering i Kiev som satsar på digital omvandling, förvärv av BlackRock,
Palantir och andra företag som ger sig in i den här leken.
För närvarande är det svårt att föreställa sig att de skulle kunna kastas ut ur en regering i Kiev.
Det stämmer. Det är bra. Tja, James, vi kommer att gå vidare till vårt andra ämne, CBDC.
Och jag skulle vilja inleda ämnet med en liten nyhet från förra helgen, som började förrförra veckan.
Du vet, jag hade huvudet fullt, jag var helt upptagen med min arbetsdag och jag tänkte inte på saker och ting och jag
gjorde inte riktigt research och kollade inte mitt Twitterflöde.
Så jag visste inte mycket om hela CrowdStrike-affären.
Jag visste inte ens vad CrowdStrike var förrän någon berättade för mig idag att det var ett mjukvarusäkerhetsföretag.
Men något hände i fredags, och av någon anledning kunde jag inte komma åt några digitala register hos min bank.
Jag har en app på min mobiltelefon som gör att jag kan se mitt bankkonto och mina
transaktioner. Och det stod "inte tillgängligt under helgen".
Och då sa min kompis: "Ja, det kan mycket väl bero på CrowdStrike-grejen.
Han nämnde att hundratals flygningar hade ställts in.
Han nämnde att YouTube låg nere i tre timmar i morse, att bankerna var stängda och så vidare.
Och min tanke var, eftersom vi talar om CBDC, att detta borde vara en black om foten för idén om att bli helt digital.
Tror du inte att människor är oroliga för att förlora sin tillgång till kontanter och inte kunna spendera utan att vara
100% beroende av dessa digitala pengar som de vill införa?
Jag är glad att du sätter den här diskussionen i det sammanhanget,
för just nu finns det tiotusentals, kanske ännu fler, vars resor har ställts in, vars bankkonton är avstängda, etc.,
eftersom århundradets händelse har inträffat, denna fruktansvärda störning som just har spridit sig.
Men åtminstone bör människor nu prioritera att fundera över om det är en bra idé att göra hela vårt liv, vår ekonomiska existens,
beroende av denna digitala teknik, som åtminstone är sårbar för slumpmässiga fel och falska uppdateringar, för att inte tala om
faktiska attacker, utförda av riktiga syndabockar utifrån eller som falskflaggade attacker som
genereras på något sätt eller kanske bara av force majeure.
Det vet vi.
EMF , solstrålning, Carringtonhändelsen .
Vi vet vilka typer av saker som kan förstöra eller störa vårt elektroniska liv som vi känner det på ett ögonblick.
På sätt och vis var det nästan uppmuntrande att se vad som hände med CrowdStrike-frågan, där boardingkort
för passagerare handskrevs på papper eftersom de inte kunde skrivas ut elektroniskt.
Du kunde inte använda QR-koderna.
Du har bokstavligen fyllt i dem för hand.
Och det får dig åtminstone att inse hur nedsänkta vi är i den här digitala matrisen, att det är
chockerande att se ett handskrivet boardingkort i vår tid.
Men ja, folk brukade skriva ner saker med penna och papper.
Varför gav vi upp det?
Vilka viktiga, brådskande problem har vi löst genom att lägga in hela våra liv i denna digitala matris?
Jag tror att man kan applicera det på så många saker där det finns en ny lösning, och den första frågan vi
bör ställa oss är: Vad är det för fel på det vi har här?
Jag har till exempel ganska bra mottagning, åtminstone när jag var i Japan, med det gamla 3 G-nätet.
Varför behöver vi 4 G eller 5 G?
Och de fortsätter att utöka den och säger till oss att detta är absolut nödvändigt för vår fortsatta existens.
Men jag behöver inte ladda ner en film på 19 sekunder i stället för 53 sekunder.
Tillåt mig att här infoga en referens till Neil Postman, författaren till böcker som "Amusing Ourselves to Death".
Han var en mycket intressant och framåtblickande författare som var produktiv och aktiv under 1980- och 1990-talen.
Han skrev om Internet när det precis hade börjat växa fram.
Och han höll en rad tal om teknikfrågor.
Jag vet inte längre under vilket namn detta tal hölls. Men om du tittar under Neil Postman "frågor om teknik", hittar du det.
Jag tycker att han har formulerat fyra frågor som vi bör ställa oss inför varje ny teknik som föreslås.
Ett av dem är: Vad är det för problem som den föreslagna tekniken ska vara lösningen på?
Och är det verkligen ett problem?
Och är det verkligen en lösning?
Och han bryter ner detta på ett utmärkt sätt som jag tycker är ännu mer relevant idag än
när han höll detta tal för tre decennier sedan.
Det låter intressant.
James, jag vet att vi tog upp det här ämnet i vår förra intervju, men vi har många fler
tittare som tittar på det här på AZK-konferensen.
Och jag tror att en del människor fortfarande vill veta vad skillnaden är mellan CBDC och till
exempel Apple Pay eller andra digitala betalningssystem.
Och varför är 93 procent av alla centralbanker plötsligt aktivt involverade i utvecklingen av dessa CBDC?
Den digitala betalningsinfrastrukturen som den ser ut nu och som du använder dig av nu är
baserad på den form av pengar som vi har vant oss vid.
Med andra ord, privatkundernas pengar i den kommersiella bankcykeln.
Det finns mycket att förstå om de monetära upptåg och dumheter som de blivande trollkarlarna på Wall Street
har ägnat sig åt, den filt som de har dragit över allmänhetens ögon i många, många århundraden.
Men tanken är att de flesta länder idag har ett tvåspårigt monetärt system.
Det ena är grossistpengsystemet, som är till för bankerna själva, affärsbankerna, som i sin tur har reservkonton hos centralbanken,
och oavsett om det är ECB, Bank of Japan eller Federal Reserve i USA, så lagrar dessa affärsbanker reserver och
gör transaktioner med varandra inom denna grossistkrets.
Vi, du och jag och alla andra som lyssnar på det här, vi har våra pengar hos de här
affärsbankerna, och det är den privata kundcykeln,
Det är två helt olika saker; de pengar som bankerna använder i grossistledet är tekniskt sett
annorlunda än de pengar som vi använder i vårt dagliga liv.
Så när vi betalar med Apple Pay eller liknande använder vi pengar från privatkundsverksamheten.
Detta är pengar som skapas av retailbanken.
Det kommersiella banksystemet i allmänhet.
De flesta pengar skapas från skulder till affärsbanker.
Genom magin i deras bankavtal har de rätt att skapa dessa pengar genom att låna ut dem till oss.
De går inte in i bankvalvet och tar ut en hög med kontanter varje gång de lånar ut pengar till dig, utan de skapar de
pengar som du sedan är skyldig dem - inklusive ränta! - En underbar idé om man råkar vara bankman, för all del.
Vad CBDC är, är idén att vi för första gången ska ha direkt tillgång till centralbankspengar.
Det finns förstås redan pengar utgivna av centralbanken i dag.
När ni tar ut en sedel, oavsett vilket land ni bor i, när ni tar ut en papperssedel, om ni över huvud taget har en i plånboken,
eftersom de flesta betalar kontantlöst, kommer det att stå något i stil med: här i Japan "Bank of Japan", i
Förenta staterna "Federal Reserve", eftersom det är ett uttryck för centralbankens ansvar.
Denna sedel ges faktiskt ut av centralbanken själv.
Det är alltså det enda sättet som centralbanken kan tillföra pengar direkt till
ekonomin, och det är bara en bråkdel av ekonomin.
Men i CBDC-universumet kommer de att kunna föra in sitt uttryck för centralbanksansvar direkt i din digitala plånbok eftersom du
nu kommer att ha ett konto, beroende på hur de sätter upp det, men på ett eller annat sätt
kommer du att ha ett konto hos centralbanken själv.
Och de kommer inte bara att kunna kontrollera och övervaka dina transaktioner, utan också titta på dina transaktioner, och
potentiellt, vilket har påpekats av många, inklusive politiker i Storbritannien och på andra håll som är mycket
entusiastiska över denna möjlighet, kan de programmera vad som kan och inte kan hända med dessa pengar.
Så om du till exempel sätter en begränsning att du bara får köpa en viss mängd kött den här månaden,
eftersom vi vet att vädergudarna blir arga av att äta kött.
Om de fastställer en begränsning kan de genomdriva den genom att hindra dig från att köpa mer än den
tilldelade mängden kött med centralbankens digitala valuta.
Och detta kommer att vara en automatisk sak som inte kan kringgås av dig om du bestämmer
dig för att implementera det på det här sättet.
Alla andra tänkbara restriktioner skulle kunna införas i realtid genom att trycka på en digital knapp, vilket
skulle innebära en helt mardrömslik kontroll över ekonomin direkt från centralbankerna.
Ja, och du har precis svarat på min nästa fråga, som var: Vad tror du skulle vara det mest attraktiva för staten?
Och jag skulle säga att det är förmågan att noga övervaka våra tillgångar och våra utgifter och,
om nödvändigt, kontrollera hur vi använder dem.
Absolut, och jag bör göra en distinktion eftersom, som jag har påpekat, det sätt som banksystemet för närvarande existerar på,
är affärsbankerna placerade mellan centralbanken och oss själva.
Affärsbankerna är alltså en viktig del av detta, och de utövar uppenbarligen en otrolig kontroll över ekonomin för närvarande.
Du kommer inte att ge upp denna kontroll så lätt.
Vi kan därför föreställa oss många olika sätt att strukturera CBDC-systemet.
En av dessa skulle kunna vara att centralbanken delegerar sin förmåga att hantera och verifiera konton till
affärsbanker eller åtminstone till verifierade finansinstitut.
Du kommer därför också att fungera som en mellanhand här.
Detta skulle innebära att centralbankerna åtminstone skulle framstå som om de bara var en armlängds
avstånd från processen: "Åh, vi kontrollerar inte allt detta. Detta görs av affärsbankerna."
Med tanke på de politiska och ekonomiska realiteterna i hur banksystemet är uppbyggt uppstår naturligtvis
frågan om vem som reglerar dessa affärsbanker och talar om för dem vad de får och inte får göra.
Dessa är centralbankernas och regeringarnas tillsynsmyndigheter.
Och vi har sett hur denna makt har missbrukats i det förflutna.
Under Obama-administrationen beordrade till exempel justitiedepartementet affärsbanker i USA att frysa kontona för
personer som tillhandahöll helt lagliga, om än skumma, tjänster, till exempel porrstjärnor, ammunitionshandlare,
långivare och andra i branscher som regeringen inte höll med om.
Hon krävde att bankerna skulle dra tillbaka dessa kunder från cirkulation.
Det var bankerna själva som följde reglerna.
Det var de som blockerade dessa kunders konton, men de gjorde det för att FDIC , en av tillsynsmyndigheterna för banksystemet
i USA, sa: "Vi kommer inte att skydda era insättningar.
Vi kan ta bort dig från listan om du inte går med på våra krav att göra dig av med de här människorna."
Detta exempel visar hur ett sådant system kan byggas upp.
Återigen, det kommer inte att se ut exakt som mardrömsscenariot med centralbanker som direkt kontrollerar deras
plånböcker, men det kommer att vara ungefär samma sak.
Ja, jag kan föreställa mig hur de kommer att försöka göra det smakligt för oss.
Och det här är en av de där "när de fick kommunisterna..." situationerna.
Först gav de sig på penningutlånarna i Skid Row .
Vi gillar inte de här människorna.
Vi gillar inte porrstjärnorna heller.
De kommer att göra det attraktivt.
Så hur nära är vi ett CBDC-system?
Och innebär detta slutet för kontanter?
De kan säkert samexistera och kommer förmodligen att göra det ett tag.
Det behöver inte betyda att det inte längre kommer att finnas kontanter.
Vi har dock redan sett hur det kontantlösa samhället har utvecklats och hur snabbt det har gått.
I Japan har vi kommit till en punkt där ekonomin fortfarande till stor del baseras på
kontanter, även om detta håller på att förändras.
Men jag minns att jag deltog i en konferens i England förra året och det var verkligen chockerande, trots att
jag var medveten om det och hade forskat och talat om det.
Det var verkligen chockerande att till och med gå in på många kaféer, restauranger och
butiker som bokstavligen inte tog emot kontanter.
Det var bokstavligen bara kontantlöst.
Och det var också en chock för mitt system, men det är redan verklighet.
Man kan därför tänka sig att det kommer att finnas en fas av samexistens när CBDC introduceras.
Men man skulle mycket väl kunna tänka sig att kontanter skulle kunna avskaffas på grund av någon finansiell händelse
under falsk flagg eller annan motivering till en nödsituation.
Och de flesta människor idag skulle förmodligen inte ens höja på ögonlocken.
Det stämmer. När du besöker den lokala stormarknaden, hur många människor ser du använda sin iPhone, använda ett
kort, använda ett Easy Pay-kort istället för kontanter?
Jag menar, är inte det ganska vanligt?
Tyvärr, ja.
Och jag säger "tyvärr" eftersom jag var mycket nöjd med det faktum att Japan fortfarande till stor del är en
kontantbaserad ekonomi till den grad att du kan köpa en bil med kontanter och det är inte ens något ovanligt.
Men detta håller verkligen på att förändras, och det mycket snabbt, eftersom kontantlösa betalningssystem inte bara införs
här, utan också främjas aktivt i allt större utsträckning.
Och tyvärr är det mycket vanligare idag att man betalar med sin mobiltelefon eller sitt kort än vad det var förr i tiden.
Även här i Japan, som var ett av de få undantagen i den industrialiserade världen med en
kontantbaserad ekonomi, håller detta på att förändras.
Och jag kan tänka mig att vi inom några år kommer att nå en punkt där kontantlösa betalningar
kommer att vara vanligare än kontantbetalningar.
Vad kan vi göra åt det här, förutom att betala med kontanter så ofta som möjligt?
Vad har vi mer i rockärmen?
Ja, jag skulle säga att det är en mycket, mycket bra utgångspunkt.
Och jag tror att det här är ett av de problem som helt klart är ett socialt problem som ingen kan
lösa på egen hand, men vi måste alla göra vårt.
Och vår roll består av bojkotter och medvetna köpbeslut.
Och inte bara genom att undvika butiker som arbetar kontantlöst,
men också, naturligtvis, genom att stödja de butiker, företag, återförsäljare eller människor du känner som är villiga att
erbjuda tjänster inte bara för kontanter utan också för ädelmetaller, kryptovalutor, i utbytesringar
eller andra versioner av samhällsvalutor, vad det än är.
Jag är inte här för att döma vad du ska använda.
Jag tycker att du ska använda allt utom CBDC.
Och det är en av sakerna:
Så länge vi spänner dessa muskler och fortsätter att bygga ett samhälle som åtminstone stöds i händelse av denna övergång, så
att när kontantlös adoption sker och fler och fler människor går den vägen, finns det fortfarande människor som är villiga att
till och med ta en avvikelse, att gå igenom besvär om de måste för att betala med kontanter eller ädelmetaller
eller något annat, då kan åtminstone denna ekonomi fortsätta.
Förvisso kommer de flesta att ansluta sig till cashless för att komma vidare, men möjligheten för
människor att stödja denna gemenskap kommer att finnas där.
Men om vi inte tränar dessa muskler, utan helt enkelt säger: "Åh, det är lite obekvämt, jag vill
bara gå till snabbköpet och köpa den här saken.
Jag får nog betala kontantlöst den här gången."
Ju mer vi gör detta, desto mer tas vi över av den kontantlösa världen.
I slutändan handlar det om vårt system av vanor, och vi måste vänja oss vid att acceptera obehagligheter för att stödja den
värld vi vill ha, för att undvika den värld vi inte vill ha.
Amen till det, James.
Vi närmar oss slutet av vår tid.
Jag gillar att lägga in något personligt som berör mig och som avviker lite från manuset.
Jag skulle vilja beskriva en hypotetisk situation för dig, James, och ta reda på hur du skulle reagera i denna situation.
Jag vet att det pratas så mycket om det här ämnet, och spekulationerna är helt ohämmade på ett sätt som kanske stör dig
om vi spårar ur och går ner i kaninhålet på alla möjliga nivåer.
Men jag måste fråga dig om det påstådda mordförsöket den 13 juli , skulle det vara okej?
Visst, ja.
Så, låt oss säga att du leder en konferens och frågan om det påstådda mordet den 13 juli kommer upp.
Folk blir upprörda, det blir alla möjliga spekulationer om vad som egentligen hände och man hamnar på något sätt ur kurs.
Du tar upp din hammare och gör den tyst.
Vad gör du för att hålla folk på rätt spår i en sådan här situation, vad skulle du säga?
Jag tror att vid den tidpunkt då människor har uttryckt ett intresse för det, är det för sent att bara hamra bort det.
Jag skulle aldrig ta mig rätten att tala om för människor vad de bör tänka på eller vad de bör ägna sin tid eller uppmärksamhet åt,
och jag skulle inte heller ta mig rätten att åtminstone säga åt dem att inte ägna sin tid
eller uppmärksamhet åt det ena eller det andra.
Och även om jag gjorde det, vem skulle lyssna på mig och varför?
Men jag kan verkligen säga att betydelsen av en sådan händelse för mig, som inte tror på det politiska system och den process
som vi har fått med "slavförslagslådan" som kommer med fyra års mellanrum, inte är relevant utan de övergripande
frågorna om digitala centralbanksvalutor och konflikten i Israel och Ukraina och andra saker som vi har pratat om idag.
Den verkliga innebörden av detta har ingenting att göra med den ena eller andra politiska kandidaten.
Det handlar om vad de människor som kontrollerar det här systemet vill att vi ska tro har
hänt och varför de vill att vi ska tro det.
Så om jag fick säga något i en sådan tänkt situation skulle jag helt enkelt säga att det kan vara mer användbart att titta: Vad
betyder den här händelsen, varför styrs vi att tänka och tala om den här händelsen på ett visst sätt, i vems intresse är det?
Om vi accepterar denna berättelse som den påtvingas oss, vart leder den oss då och till vilket resultat?
Och om ingen annan anledning hittas, kanske bara för att dra oss tillbaka till den politiska diskussionen och
fokusera alla på vilken sida av denna kontrollerade vänster-höger rovfågel de vill stödja politiskt.
Om så bara för att locka tillbaka människor till denna sidovalscirkus, det kan vara den
verkliga meningen med ett sådant evenemang.
Så jag skulle åtminstone ta upp det till diskussion.
Mycket bra, mycket bra.
Okej, sista frågan, James, sista frågan:
Blev du förvånad när Julian Assange släpptes fri?
Jag tror det, även om det bara är på grund av den långsiktiga berättelsen som i Ukrainakonflikten
eller Afghanistankonflikten eller vad som helst.
Det verkar som om det vid en viss punkt blir det faktiska målet att lämna det i denna oändliga process, i denna status.
Jag säger inte att det skulle ha varit intressant att se hur det skulle ha utspelat sig i rätten, men jag är inte säker på att
jag skulle ha velat se hur det skulle ha utspelat sig i rätten.
I vilket fall som helst överraskade det mig.
Det hade jag inte väntat mig.
Jag ser det inte som en fantastisk seger för yttrandefriheten, om inte annat för att allt som egentligen
beslutades var "Ja, skyldig, jag är skyldig, släpp ut mig nu".
Och det hjälper inte riktigt mot det grundläggande problemet att ett prejudikat har skapats om
att normala journalistiska metoder är olagliga.
Och det är i allt väsentligt vad som har fastställts här.
Lyckligtvis, för det kunde ha varit ännu värre.
Det kunde också ha blivit ett faktiskt domstolsutslag om att det han gjorde var olagligt,
vilket skulle ha skapat ett ännu värre prejudikat.
Men det kunde ha varit bättre,
eftersom det hade varit mycket bättre att förklara någon oskyldig som bara gjorde ett journalistiskt jobb.
Definitivt, definitivt.
Vi skulle kunna säga att vi kanske borde fira att han släpptes fri, men vårt firande borde vara något
dämpat eftersom det skedde på grund av en överenskommelse.
Vi bör, som alltid, fortsätta att peka på fakta och frågorna kring det här fallet snarare än att
uppehålla oss vid de inblandade personernas personligheter.
Instämmer, helt rätt.
Nåväl, kära deltagare i AZK-konferensen, vad sägs om en applåd för James Corbett?
Underbart, tack så mycket. Du har lagt fram djupgående kopplingar på bordet.
Vi uppskattar dig, vi älskar dig.
Tack, Dan, för den fantastiska rundturen.
.