Često su me pitali: Šta možemo učiniti da poboljšamo sistem? Kako se možemo zaštititi od ovog
stalnog toka laži, manipulacije i izobličenja?
• Šta možemo učiniti? Iskreno, ako 300.000 ljudi može podnijeti peticiju zbog neizrečene kazne, onda mora biti
moguće da stotine hiljada nas ode u Berlin i jasno i glasno kaže: Ne želimo više biti dio ovoga!
Zdravo, Berlin! Zdravo!
O moj Bože!
Berlin! Berlin! Danas smo u Berlinu! Berlin! Berlin! Danas smo u Berlinu! Da! Zdravo dragi prijatelji!
I svima onih deset ljudi koje još danas nisam zagrlio, i vama topla dobrodošlica. Kakav dan,
kakva divna prilika da se danas ovdje okupimo.
Dragi prijatelji, dragi saborci, prije gotovo četiri godine, skoro na današnji dan, stajao sam ovdje na
ovoj pozornici sa samo kamerom u ruci, a danas čak imam i mikrofon u ruci. Koliko je to kul?
Rekli su mi da imam deset minuta i da budem kratak. Trebao bih govoriti o slobodi, u
redu? Pa, šta je to? Šta je uopće ta sloboda?
Mislim da smo proteklih sedmica vidjeli da se ova sloboda proteže samo onoliko koliko dopušta tankoćutna narav našeg ministra
unutrašnjih poslova, koji zloupotrebljava zakon o udruženjima kako bi zabranio nezavisne medijske portale –
medije, zamislite, koji do tada nisu prekršili nijedan zakon.
Pa, hajde da razgovaramo o ovoj slobodi medija, hoćemo li? I dragi prijatelji, stojim ovdje kao predstavnik, kao posrednik,
kao predstavnik novog medijskog pejzaža, medijskog pejzaža koji radi ono što mediji
zapravo trebaju raditi u funkcionalnoj demokratiji.
Radi se o objektivnom izvještavanju, ne o politički motiviranom i, iznad svega, neovisnom, a ne ovisnom o...
Potrebno nam je izvještavanje koje je neovisno o velikim financijskim sponzorima u pozadini ili moćnim lobističkim grupama
koje jednostavno kupuju mišljenja, znanstvenike i studije.
Svako od nas ovdje danas ima svoje razloge zbog kojih je u nekom trenutku izgubio povjerenje u medije.
Neki ljudi su se probudili 11. septembra i shvatili da nešto nije u redu. Neki od nas su iznenada podigli uši 2014. tokom puča na
Majdanu. A tokom ovog neizrecivog perioda koronavirusa, velika većina nas je sigurno
shvatila da ovdje nešto ozbiljno nije u redu.
Zato smo se danas ovdje okupili da još jednom pošaljemo snažnu poruku da se ne slažemo s načinom na koji se u ovoj
zemlji tretiraju kritički glasovi i različita mišljenja.
Pojam slobode štampe postao je farsa u ovoj zemlji. I to mnogo prije koronavirusa. Sloboda
štampe je prazna fraza koja više ne znači ništa.
I ne daleko odavde, otprilike tamo nazad, mislim, ili gdje god je Bundestag, na staklenoj ploči je napisan sljedeći tekst: Član 5
Osnovnog zakona: Svako ima pravo slobodno izražavati i širiti svoja mišljenja riječima, pisanjem i slikama te bez
ometanja dobivati informacije iz općenito dostupnih izvora.
Sloboda štampe i sloboda izvještavanja putem radija i filma bit će zajamčena. Neće biti cenzure.
Neće biti cenzure! Izvinite?
Pitajte novinara Gerharda Wisniewskog šta se dogodilo kada je 2003. snimio svoj prvi dokumentarac o 11. septembru. Napravio
je grešku što je intervjuisao gradonačelnika Shanksvillea.
"Avion. Nije bilo aviona." I nakon toga više nije bilo filmaša po imenu Gerhard Wisniewski. Odmah je otpušten iz WDR-a.
Ili ko među vama poznaje Friedera Wagnera? Frieder Wagner je filmski stvaralac za javno emitovanje.
Napravio je 68 filmova. A onda je jednog dana dobio ideju i snimio film o uranijskoj municiji:
"Osiromašeni uranij". A film se zove "Smrtonosni prašak". I onda više nije bilo 69. filma.
Ili ko se još sjeća pojave Eve Hermann u emisiji Kerner 2007. godine? Znaš na šta mislim.
O, Bože, rekla je autoput. Sjećaš li se toga?
A kakav je bio rezultat? O čemu je bila sva ta galama? Bio je to javni tribunal za sve one koji
bi se u budućnosti usudili učiniti nešto slično.
Ili moja kolegica Katrin Huss, koja je, nakon gotovo 20 godina vođenja emisije o MDR-u na Mitteldeutscher
Rundfunk, u studiju imala dr Hans-Joachima Maaza. I šta je uradila? Dopustila mu je da završi govor.
Ona ga je samo pustila da priča. Kakav je bio rezultat? Pritisak odozgo. Kako to možeš uraditi? Onda moraš prekidati
i tako dalje. Onda je dala otkaz. Sada je s nama u NuoVisu.
Popis ovih ljudi je mnogo, mnogo duži. A to su bili samo oni koje sam lično upoznao, koje sam lično
intervjuisao, i koji su svi bili zabranjeni u javnom diskursu.
Posebno tokom pandemije koronavirusa, ovaj popis je postao mnogo, mnogo duži. Navesti ih
sve ovdje bi bilo izvan okvira ovog članka.
I znate li koliko je programa do sada zabranjeno? Koliko web stranica? A sada čak i časopisa u najboljoj Njemačkoj ikada.
A onda, naravno, postoje zaista podmukli trikovi, poput brisanja bankovnih računa, PayPal računa i YouTube
računa. Mi u NuoVisu vam sigurno možemo reći ponešto o tome.
To je politika sitnih uboda iglom. Uvijek malo više zatežu vijače, a onda je sve zategnuto
u borbi protiv, pa, znaš, suprotnosti desnice.
Ono čemu danas svjedočimo nije samo napad na slobodu medija. To je napad na svako opoziciono razmišljanje.
Svaka kritika ovog sistema ili vlade odmah se osuđuje i suzbija najekstremnijim mogućim mjerama.
Koristeći metode koje odavno više nisu dostojne prave demokratije. Nažalost, moramo priznati, i sve više
priznajemo, da se ovdje uspostavljaju strukture moći od kojih smo se mi u Njemačkoj odavno željeli osloboditi.
Koliko puta smo ovo čitali na plakatima i na demonstracijama? "Nikad više je SADA!" Da, upravo tako. Nikad
više je sada. A to znači nikad više zabranjivati mišljenja. Nikad više ograničavati diskurs.
I iznad svega, nikada više ne zatvarati ljude kao političke zatvorenike, kao što se dogodilo Michaelu
Ballwegu. Nikada više ne zabranjivati političke stranke. Nikada više ne dozvoliti ružan totalitarizam ovdje.
Dragi prijatelji, drage kolege, ono što nam ovdje zaista treba je slobodna štampa koja je dostojna tog
imena, koja radi upravo ono što štampa treba da radi.
Četvrta vlast, nadzorni organ nad političkim strankama i političarima gladnim moći. Prava korektivna
snaga, a ne lažna kao oni koji sebe tako nazivaju, a potom samo serviraju jeftinu vladinu propagandu.
Ono što nam treba su novinari koji nam mogu pomoći razmrsiti čagalj i mrežu korupcije koja karakteriše eru koronavirusa.
Potrebni su nam novinari poput Floriana Warwega iz NachDenkSeiten. On na konferencijama za štampu
iznova postavlja zaista važna pitanja i razotkriva te sumorne likove na podijumu iznova i iznova.
I iznad svega, ono što nam treba je podrška svih vas, kako bismo mi, slobodni novinari, mogli obavljati posao
koji glavni mediji očito već dugo nisu u stanju obaviti.
Pomozite medijima kojima vjerujete, koliko god možete, koliko vam sredstva dopuštaju, koliko vam vrijeme dopušta. I
jednostavno vratimo staru značenje pojma 'sloboda štampe'. Svi smo pozvani da to učinimo, ovdje danas, dok ovdje stojimo.
Da, i na kraju bih samo želio reći još jednu stvar. Prvo bih želio zahvaliti čovjeku bez kojeg danas ne bih bio
ovdje, a bez kojeg vjerovatno ne bi bilo ni toliko ljudi ovdje.
Frank, bez tebe većina ljudi čak ne bi ni bila ovdje. Frank Höfer!
Pomislio sam u sebi: šta mogu reći kao svoju posljednju rečenicu ovdje, možda citirati nekog drugog. Ne, sam sam smislio
rečenicu: Vjerujem da u našoj zemlji postoji veliko jedinstvo u vezi s našim pravom na slobodu. Hvala ti, Berlino!
Posebno mi je drago najaviti divnog umjetnika. Čovjek s "01" i svjetskim mirom – Kilez More.
Vau.
Hvala ti, Berlinske.
Divno je vidjeti ovdje ponovo toliko ljudi. I želim da sada budemo glasni, kako bismo ovu
poruku poslali daleko i široko, sve do Bundestaga.
Svi ovdje do zvijezde. Ja kažem "svijet", a ti kažeš "mir". "Svijet."
"Mir."
"Svijet."
"Mir." Druga strana. Ja kažem "svijet", a ti kažeš "mir."
"Svijet." "Svijet." Ljudi:] "Mir." "Mir." I sada sve žene.
"Svijet." "Mir." "Svijet." "Mir."
Svi koji su putovali iz Austrije.
"Svijet."
"Mir."
Vau.
A sada Berlin.
Hajde da svi zajedno poviknemo.
Ja kažem "svijet" i ti kažeš "mir". "Svijet."
"Mir."
"Svijet." "Mir." Vidite, kad smo svi zajedno, mnogo, mnogo smo glasniji i ništa nas ne može zaustaviti.
Zato što postoji razlog zašto nas žele podijeliti, lateralne mislioce i nevakcinisane. A sada moramo pucati na
Ruse. Oni nas moraju podijeliti i osvojiti, jer ako ostanemo zajedno, oni na vrhu nemaju šanse protiv nas.
Sada smo sa sobom donijeli pjesmu.
Ah.
Smjer
Prati, da.]
Pjesma koju su mnogi od vas već čuli na brojnim demonstracijama i koju bismo željeli zajedno proslaviti za trenutak. Jer je
to također dio svega – osjećaj koji danas nosimo kući, da izlazimo puni energije da ponovo promijenimo ovaj svijet.
[Direktor,
Idimo.
Divno je vidjeti toliko vas.
Ah. Jače na monitoru, instrumentalno. Ah. Da, hvala vam.
U redu. Divno.
Berlin, jesi li spreman?
Ah.
Idimo.
Pjesma: Mogli bismo izgraditi kuće koje su samoodržive i održive. Mogli bismo se prema Zemlji odnositi s zahvalnošću kao ljudska
bića. Mogli bismo prestati pokušavati postati netko iz televizijskih programa. Ne bismo se morali
previše naprezati i samo bismo bili ono što jesmo.
Mogli bismo sarađivati umjesto da kontroliramo. Ponovo se vraćamo kolektivu. Živjeti u miru sa životinjama. Industrijska
stočarstvo troši jednu trećinu sve žitarice na svijetu.
Jedemo i jedemo, dok drugdje ljudi gladuju. Mogli bismo posaditi konoplju umjesto da čistimo prašumu. Mogli bismo stvoriti više
vrijednosti, umjesto da koristimo metodu snježne kugle da bismo stavili sve više i više u naše
novčanike. Dok ne shvatimo da je vrijednost novca iluzija.
Mogli bismo koristiti više od pet čula, da upoznamo druge i susreli ih kao da smo oni.
Mogli bismo ovo i ono, mogli bismo ovo i ono.
Mogao bih o tome satima pričati, ali radije bih nešto uradio. Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim.
Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo mogli držati se za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo mogli držati se za ruke.
Postavljamo primjer. Tako lako bismo mogli učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje.
Svi bismo mogli držati se za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo promijeniti sve. Kad bismo samo prestali vjerovati da se ništa ne može promijeniti. Sve se može promijeniti, da, i ne
samo u izbornoj godini. Upotrijebi svoj glas, čak i ako ga nitko nije tražio. Mogli bismo prestati pretvarati se da novac
ima vrijednost. I ponašati se kao da smo zaista svi ljudska bića. Nauči razgovarati jedni s drugima bez posrednika.
Osmijesi nas povezuju; isto srce kuca u nama. Možemo se promijeniti. I tako promijeniti sve oko nas.
Ovo će zaista promijeniti sve od temelja. Nema razloga da se više čeka.
Mogli bismo početi umjesto da pitamo zašto drugi nisu. Mogli bismo izbrisati T jer možemo. Tačka.
Ili zašto misliš da nas je naš Stvoritelj izabrao?
Možemo početi i konačno vjerovati sebi. Hajde, počnimo sada graditi novi svijet.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi
bismo mogli držati se za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi
bismo mogli držati se za ruke. Postavljamo primjer.
Gadim se dvostrukim mjerilima, kad nam govore da sada isporučujemo oružje za mir. Više ne želimo ni kap nafte
iz Rusije i padamo pred Saudijsku Arabiju raširenih ruku.
U Ukrajini je sada pitanje morala. Ali ih ne zanima krvoproliće drugdje. Moramo se zauzeti za bolja vremena. Mi smo promjena,
mi smo znak. Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim.
Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo mogli držati se za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo mogli držati se za
ruke. Slanjemo poruku. Berlin danas šalje poruku! Hvala!
Hvala ti, Berlino!
Možeš li me jasno čuti?
Lijepo!
Pripremio sam nešto malo što sam napisao posebno za danas. Jesi li za Berlin?
Prekrasno!
Imam još jednu poruku od Michaela Ballweega, koji je zaboravio to ranije spomenuti. Sljedeći veliki mirni protest održat će
se u Minhenu 1. septembra. On, ja i svi mi želimo vas pozvati da prisustvujete. Nastavite ići na mirne proteste.
1. septembar, Minhen. Moramo praviti buku svuda, dame i gospodo!
Pripremio sam nešto, ide ovako:
Ne radi uvijek savršeno, ali ipak, aplauz za organizatore! [Bez muzike.
Pripremio sam nešto, i evo kako to radi:
U početku će se samo kacige isporučiti slabima, u redu. Zatim će se isporučiti samo nekoliko oružja, u redu. Zatim
će se isporučiti samo nekoliko tenkova, samo u svrhu obuke, naravno, za osiguranje istočnog boka.
I opet ćemo spavati hodajući dok bombe ne eksplodiraju i onda ćemo se zapitati: "Bogami, kako se ovo moglo dogoditi?" Baš
ovako, od posebnih fondova do obaveznog služenja vojnog roka.
Postaješ sposoban za borbu ili ustaneš i braniš se.
Dobar dan, ovo je moja poruka Bundestagu: Ja sam slobodna osoba, ali sigurno ne podanik. Odbijanje vojne službe je
prvi korak. Ali je još važnije da povećamo našu službu miru.
Nakon tri godine dominacije farmaceutskom industrijom, sada smo pod kontrolom industrije oružja.
Iz umjetno stvorene pandemije neprimjetno prelazimo u rat. Ali naš odgovor ostaje isti: "Nećemo to prihvatiti!"
Jer čak i laži su iste, samo kriza ima drugo ime. Sada je ratna propaganda 24/7. Zato pozivam na mirovne pregovore.
Onima koji se ne slažu poručujem: ratni huškači, naprijed!
Zovu me šarenim pacifistom, ali ostajem mirovni aktivist. Bez obzira na to kako me nazivaju, smatram
to svojom dužnošću, i ti se osjećaš isto kao i ja.
Zato ne marširamo. I kažem, kao Reinhard May: "Neću odustati od svoje djece!"
Hvala ti, Berlin!