Jeg er ofte blevet stillet spørgsmålet: - Hvad kan vi gøre for at få et bedre system? - Hvordan kan vi beskytte os mod
denne konstante strøm af løgne, manipulationer og fordrejninger?
- Hvad kan vi gøre? Så helt ærligt, hvis der er 300.000 mennesker, der kan indsende en underskriftsindsamling, fordi der ikke bliver
givet en straf, så må det være muligt for hundredtusinder af os at tage til Berlin og sige helt
klart: Jeg vil ikke være med til det her mere!
Hej Berlin! Hallo!
Åh gud!
Berlin! Berlin! Vi er i Berlin i dag! Berlin! Berlin! Vi er i Berlin i dag! Ja, det er vi! Hej, kære venner!
Og til alle de ti mennesker, jeg ikke har krammet i dag, så velkommen her også. Sikke en dag,
sikke en vidunderlig mulighed for at mødes her i dag.
Kære venner, kære kampfæller, for næsten fire år siden, næsten på dagen, stod jeg her på scenen, og alt, hvad jeg
havde, var et kamera i hånden, og i dag har jeg endda en mikrofon i hånden. Hvor fantastisk er det ikke?
Jeg fik at vide, at jeg skulle bruge ti minutter og holde det kort. Jeg skal tale om frihed, okay?
Så hvad er det? Hvad er denne frihed overhovedet?
Jeg synes, vi har set i de seneste uger, at denne frihed højst rækker til grænsen for vores indenrigsministers tyndhudethed, som
misbruger foreningsretten til at forbyde uafhængige medieportaler, vel at mærke medier, som
ikke havde overtrådt en eneste lov indtil da.
Så lad os tale om pressefrihed her, skal vi? Og kære venner, jeg står her som repræsentant, som stedfortræder, som repræsentant
for et nyt medielandskab, et medielandskab, der gør det, som medierne faktisk burde være der for i et velfungerende demokrati.
Det handler om objektiv rapportering, ikke politisk motiveret og frem for alt én ting: uafhængig, ikke afhængig af...
Vi har brug for rapportering, der er uafhængig af store donorer i baggrunden eller af overvældende lobbygrupper,
der blot køber meninger, forskere og undersøgelser.
Hver af os, som vi er her i dag, har vores egne grunde til, at vi på et tidspunkt brød
med medierne, med vores tillid til medierne.
Nogle af os vågnede dengang den 11. september og indså, at der var noget galt. Nogle af os vågnede pludselig op i 2014 under
kuppet på Maidan. Og de fleste af os indså helt sikkert i løbet af denne ubeskrivelige
coronavirus-periode, at noget virkelig stinker her.
I dag er vi også samlet her for endnu engang at sende et stort signal om, at vi ikke er enige i den måde, kritiske
røster og andre meninger bliver behandlet på her i landet.
Ordet pressefrihed er blevet en farce i dette land. Længe før corona. Pressefrihed er
et tomt ord, som ikke længere betyder noget.
Og ikke langt herfra, omtrent deromme, tror jeg, eller hvor Bundestag nu er, står der følgende tekst på en glasplade:
Grundlovens artikel 5: Enhver har ret til frit at udtrykke og udbrede sin mening i tale, skrift og billeder og
til uhindret at orientere sig i alment tilgængelige kilder.
Pressefrihed og frihed til at rapportere via radio og film er garanteret. Censur finder ikke sted.
Der er ingen censur! Undskyld mig?
Spørg bare journalisten Gerhard Wisniewski, hvad der skete, da han lavede den første dokumentarfilm om 11. september i 2003.
Han begik den fejl at interviewe borgmesteren i Shanksville.
"Flyvemaskine. Der var ikke noget fly." Og efter det var der ikke længere nogen filmskaber, der
hed Gerhard Wisniewski. Han var straks væk fra WDR.
Og hvor mange af jer kender Frieder Wagner? Frieder Wagner er filmskaber for public service. Han har lavet 68 film. Og så
en dag fik han en idé, og han lavede en film om uranammunition:
"Depleted Uranium". Og filmen hedder "Deadly Dust". Og så var der ingen 69. film.
Eller hvem husker Eva Hermanns optræden på Kerner i 2007? Du ved, den der. Åh gud, hun sagde Autobahn. Kan du huske det?
Og hvad var resultatet? Hvad var ramaskriget? Det var en offentlig domstol for alle dem, der
skulle vove at gøre sådanne ting i fremtiden.
Eller min egen kollega Katrin Huss, som havde Dr. Hans-Joachim Maaz i studiet efter næsten 20 års
præsentation på MDR, Mitteldeutscher Rundfunk. Og hvad gjorde hun? Hun lod ham tale færdig.
Hun lod ham simpelthen tale. Hvad blev resultatet? Pres fra oven. Hvordan kan man gøre det? Så skal man afbryde og
så videre. Så sagde hun op. Nu er hun hos os, hos NuoViso.
Listen over disse mennesker er meget, meget længere. Og det var kun dem, jeg selv mødte, dem, jeg selv
interviewede, som alle blev udelukket fra den offentlige debat.
Især i corona-æraen er denne liste blevet meget, meget længere. Det ville sprænge rammerne for denne artikel at nævne dem alle.
Og ved du, hvor mange programmer der er blevet forbudt i mellemtiden? Hvor mange hjemmesider? Og nu
også magasiner i det bedste Tyskland nogensinde.
Og så er der selvfølgelig de rigtig slemme tricks, sletning af bankkonti, PayPal-konti og YouTube-konti. Vi hos
NuoViso kan virkelig fortælle dig en ting eller to om det.
Det er en politik med små nålestik. Altid at stramme tommeskruerne lidt mere og så stramme alt
i kampen mod, ja, du ved, det modsatte af højre.
Det, vi oplever her i dag, er ikke bare et angreb på pressefriheden. Det er et angreb på al oppositionel
tænkning. Enhver kritik af dette system eller af regeringen bliver straks fordømt og bekæmpet med de mest åbenlyse midler.
Med metoder, som for længst er ophørt med at være et ægte demokrati værdigt. Desværre må vi mere og mere
indse, at der her etableres magtstrukturer, som vi i Tyskland egentlig ikke har ønsket i lang tid.
Hvor ofte har vi ikke læst dette på plakater og i demonstrationer? "Aldrig mere er NU!" Ja, præcis. Aldrig mere er nu. Og
aldrig mere forbyde meninger. Aldrig mere begrænse diskursen.
Og frem for alt, aldrig mere fængsle folk som politiske fanger, som det skete for Michael Ballweg. Ikke flere
partiforbud. Aldrig mere den grimme totalitarisme her.
Kære venner, kære medkæmpere, det, vi virkelig har brug for her, er et frit presselandskab, der
fortjener navnet, og som gør præcis det, pressen skal gøre.
En fjerde statsmagt, et kontrolorgan for partier og magtsyge politikere. Et ægte korrektiv og ikke en
bedragerisk etiket som dem, der kalder sig selv sådan og derefter kun leverer billig regeringspropaganda.
Det, vi har brug for, er journalister, der kan hjælpe os med at få styr på krattet og filten i coronatiden. Vi har brug for
journalister som Florian Warweg fra NachDenkSeiten. Som stiller de virkelig vigtige spørgsmål igen og igen på pressekonferencen
og viser de triste tal deroppe på podiet gang på gang.
Og frem for alt har vi brug for støtte fra jer alle sammen, så vi freelancejournalister kan gøre præcis det arbejde, som mainstream
tydeligvis ikke har været i stand til at gøre i lang tid.
Hjælp de medier, du har tillid til, så meget du kan, så vidt dine muligheder tillader det, så vidt din tid tillader det. Og lad os
simpelthen give ordet pressefrihed sin gamle betydning tilbage. Vi er alle opfordret til at
gøre netop det, her i dag, hvor vi står her.
Ja, og til sidst vil jeg gerne sige en ting mere. For det første vil jeg gerne sige tak til den mand, uden hvem
jeg aldrig ville være her i dag, og uden hvem der nok ikke ville være så mange mennesker her.
Frank, de fleste mennesker ville ikke være her uden dig. Frank Höfer!
Og jeg tænkte for mig selv, hvad kan jeg sige her som en sidste sætning, måske citere nogen. Nej, jeg kom selv i
tanke om en sætning: Jeg tror, at der er stor enighed i vores land om vores ret til frihed. Tak til Berlin!
Jeg er særligt glad for at kunne præsentere en vidunderlig kunstner. Manden med "01" og verdensfreden - Kilez More.
Wow.
Tak, Berlin.
Det er dejligt at se så mange mennesker her igen. Og jeg vil gerne have, at vi taler højt nu,
så vi kan sende det helt ind i Forbundsdagen.
Alle her op til stjernen. Jeg siger "verden", og du siger "fred". "Verden."
["Fred."
"Verden."
"Fred." Den anden side. Jeg siger "verden", og du siger "fred".
"Verden." "Verden." "Fred." "Fred." Og nu alle kvinderne.
"Verden." "Fred." "Verden." "Fred."
Alle dem, der er rejst fra Østrig.
"Verden."
["Fred."
Wow.
Og nu Berlin.
Lad os råbe sammen.
Jeg siger "verden", og du siger "fred". "Verden."
["Fred."
"Verden." "Fred." Der kan man se, at når vi alle står sammen, er vi meget, meget stærkere, og intet kan stoppe os.
For der er en grund til, at de ønsker at splitte os, de laterale tænkere og de uvaccinerede. Og nu er vi nødt til at
skyde på russerne. De er nødt til at splitte os, for hvis vi holder sammen, har de ikke en chance mod os.
Nu har vi taget en sang med.
[Ah.
Instrueret af.
Skærm, ja].
En sang, som mange af jer allerede har hørt ved mange demonstrationer, og som vi alle ønsker at fejre sammen. For det
er også en del af det - den følelse, vi tager med os hjem fra i dag, at vi går ud med energi til at ændre denne verden igen.
[Direktør,
lad os gå]
Det er dejligt at se så mange af jer.
[Ah. Højere på skærmen, instrumental. Jo, tak.
Okay] Smukt.
Berlin, er du i starten?
Ah.
Lad os komme af sted.
Sang: Vi kunne bygge huse, der er selvforsynende og bæredygtige. Vi kunne være taknemmelige over for jorden som et
menneskebarn. Vi kunne holde op med at blive nogen fra tv-film. Vi kunne holde op med at bøje os og bare være dem, vi er.
Vi kunne samarbejde i stedet for at kontrollere. Tilbage til vi'et. Leve i fred med dyrene. Masseopdræt
af husdyr forbruger en tredjedel af alt korn i verden.
Vi spiser og spiser, folk sulter andre steder. Vi kunne plante hamp i stedet for at rydde regnskoven. Vi kunne skabe mere værdii
stedet for at bruge sneboldsmetoden til at få mere og mereog mere i vores tegnebøger.
Indtil du indser, at pengenes værdi er en illusion.
Vi kunne bruge mere end fem sanser til at lære andre at kende og møde dem, som om vi var dem. Vi kunne gøre
det ene og det andet, vi kunne gøre det ene og det andet.
Jeg kunne tale om det i timevis, men jeg vil hellere gøre noget. Vi kunne så nemt gøre verden lidt bedre.
Hvis du vil have fred, skal du ikke sælge våben. Vi kunne alle tage hinanden i hånden. Vi sætter et eksempel.
Vi kunne så nemt gøre verden lidt bedre. Hvis man vil have fred, skal man ikke sælge våben. Vi kunne alle tage hinanden i hånden.
Vi sætter et eksempel. Vi kunne så let gøre verden lidt bedre. Hvis du vil have fred, skal du ikke sælge våben. Vi
kunne alle tage hinanden i hånden. Vi sætter et eksempel.
Vi kan ændre alt. Hvis bare vi holder op med at tro, at intet kan ændres. Alt kan ændres, ja, ikke kun i et valgår. Brug din stemme,
også selvom du ikke har bedt om den. Vi kunne holde op med at lade, som om penge har værdi. Og opføre os, som om vi
alle er mennesker. Lær at tale med hinanden uden budbringere.
Smilet forbinder, det samme hjerte banker i os. Vi kan forandre os. Og dermed ændre alt omkring os.
Det ændrer virkelig alt fra bunden. Der er ingen grund til at vente længere.
Vi kunne starte i stedet for at spørge, hvorfor andre ikke gjorde det. Vi kunne aflyse T'et, fordi vi kan.
Punktum. Eller hvorfor tror du, at vores skaber valgte os?
Vi kan begynde og endelig stole på os selv. Kom så, lad os begynde at bygge en ny verden nu.
Vi kunne så nemt gøre verden lidt bedre. Hvis du vil have fred, skal du ikke sælge våben. Vi kunne
alle tage hinanden i hånden. Vi sætter et eksempel.
Vi kunne så nemt gøre verden lidt bedre. Hvis du vil have fred, skal du ikke sælge våben. Vi kunne
alle tage hinanden i hånden. Vi sætter et eksempel.
Jeg væmmes over dobbeltmoralen, når de fortæller os, at vi nu leverer våben til fred. Vi vil ikke have en dråbe olie
mere fra Ruslandog vi bøjer os i støvet for Saudi-Arabien.
Med Ukraine handler det hele om moral nu. Men de er ligeglade med blodsudgydelserne andre steder. Vi er nødt til at
stå op for bedre tider. Vi er forandringen, vi er tegnet. Vi kunne så let gøre verden lidt bedre.
Hvis man vil have fred, sælger man ikke våben. Vi kunne alle sammen tage hinanden i hånden. Vi sætter et eksempel.
Vi kunne så nemt gøre verden lidt bedre. Hvis du vil have fred, skal du ikke sælge våben. Vi kunne alle tage
hinanden i hånden. Vi sætter et eksempel. Berlin sætter et eksempel i dag! Tak skal du have!
Tak, Berlin!
Kan du forstå mig?
Smukt!
Jeg har forberedt en lille ting, som jeg har skrevet specielt til i dag. Er du klar til Berlin?
Smukt!
Jeg har fået endnu en besked fra Michael Ballweg, som glemte at fortælle mig det før. Den næste store fredsdemo er i München den
1. september. Og fra mig og fra ham og fra os alle sammen vil vi også gerne invitere dig. Bliv ved med at gå til fredsdemoer.
01.09. München. Vi er nødt til at lave larm overalt, mine damer og herrer!
Jeg har forberedt noget, der går sådan her:
Det er ikke altid, at alt fungerer perfekt, men et stort bifald til arrangørerne alligevel! [Ingen musik.
Ingen musik]
Jeg har forberedt noget, og det går sådan her:
I begyndelsen er det kun hjelme, der leveres til de svage, okay. Så bliver der kun leveret nogle få våben, okay. Så
leveres der kun få kampvogne, selvfølgelig kun til træningsformål, for at sikre den østlige flanke.
Og vi vil gå i søvne igen, indtil bomberne eksploderer og så vil vi spørge os selv: "Mand, hvordan kunne det ske?" Ja, bare
sådan, fra særlige aktiver til obligatorisk militærtjeneste.
Man bliver krigerisk eller rejser sig og kæmper imod.
God eftermiddag, dette er min besked til Forbundsdagen: Jeg er en fri mand, men bestemt ikke en undersåt. Det er et
første skridt, at vi nægter militærtjeneste. Men det er endnu vigtigere, at vi øger fredstjenesten.
Efter tre år med lægemiddelindustriens herredømme er vi nu under våbenindustriens herredømme.
Fra pandemi til krig er det problemfrit. Men vores svar forbliver det samme: "Vi går ikke med til det her!"
For løgnene er de samme, bare krisen har et andet navn. Nu er 24-7 bare krigspropaganda. Det er derfor, jeg
opfordrer til fredsforhandlinger. Jeg siger til alle, der er uenige: Krigsmagere til fronten!
Du kalder mig en lumpenpacifist, men jeg forbliver en fredsaktivist. Uanset hvad de kalder mig,
ser jeg det som min pligt, og du ser det som min.
Det er derfor, vi ikke marcherer med dem. Og jeg siger det som Reinhard May: "Jeg vil ikke opgive mine børn!"
Tak, Berlin!