Mulle on sageli esitatud küsimus: - Mida me saame teha parema süsteemi loomiseks? - Kuidas saame end kaitsta selle
pideva valede, manipulatsioonide ja moonutuste voo eest?
- Mida me saame teha? So päris ausalt, kui on 300 000 inimest, kes saavad esitada petitsiooni, sest karistust ei anta,
siis peab olema võimalik, et sajad tuhanded meist lähevad Berliini ja ütlevad üsna selgelt: ma ei osale selles enam!
Tere Berliin! Tere!
Oo, jumal küll!
Berliin! Berliin! Me oleme täna Berliinis! Berliin! Berliin! Me oleme täna Berliinis! Jah, me oleme! Tere kallid sõbrad!
Ja kõigile neile kümnele inimesele, keda ma täna ei ole kallistanud, nii et tere tulemast ka siia. Milline
päev, milline suurepärane võimalus täna siin kokku tulla.
Kallid sõbrad, kallid võitluskaaslased, peaaegu neli aastat tagasi, peaaegu päevakohaselt, seisin siin
laval ja mul oli käes ainult kaamera, täna on mul isegi mikrofon käes. Kui vinge see on?
Mulle öeldi kümme minutit ja et ma peaksin seda lühikest aega tegema. Ma peaksin rääkima vabadusest,
okei? Niisiis, mis see on? Mis see vabadus üldse on?
Ma arvan, et oleme viimastel nädalatel näinud, et see vabadus ulatub maksimaalselt meie siseministri peenikese nahaga piirini,
kes kuritarvitab ühinemisõigust, et keelata sõltumatuid meediaportaale, kusjuures meediat,
mis ei olnud seni ühtegi seadust rikkunud.
Räägime siis sellest ajakirjandusvabadusest siin, eks ole? Ja kallid sõbrad, ma seisan siin kui esindaja, kui esindaja, kui uue
meediamaastiku esindaja, meediamaastiku, mis teeb seda, milleks meedia tegelikult peaks toimivas demokraatias olemas olema.
Tegemist on objektiivse, mitte poliitiliselt motiveeritud ja ennekõike ühe asjaga: sõltumatu, mitte sõltuv...
Me vajame aruandlust, mis ei sõltu suurtest rahastajatest taustal või ülekaalukatest lobirühmadest,
kes lihtsalt ostavad arvamusi, teadlasi ja uuringuid.
Igaühel meist, kes me täna siin oleme, on oma põhjused, miks me mingil hetkel meediaga, meie usaldusega meedia vastu, murdsime.
Mõni meist ärkas tollal 11. septembril üles ja sai aru, et midagi ei ole õige. Mõned meist ärkasid äkki 2014. aastal Maidanil
toimunud riigipöörde ajal. Ja enamik meist mõistis kindlasti selle kirjeldamatu
koroonaviiruse ajal, et siin on midagi väga viltu.
Täna oleme kogunenud siia ka selleks, et taas kord saata suur signaal, et me ei ole nõus sellega, kuidas siin riigis
suhtutakse kriitilistesse häältesse ja muudesse arvamustesse.
Sõna "ajakirjandusvabadus" on muutunud selles riigis farsiks. Juba ammu enne Coronat.
Pressivabadus on tühi sõna, mis ei tähenda enam midagi.
Ja siit mitte kaugel, umbes seal taga, vist, või kus iganes Bundestag on, on klaasplaadil järgmine tekst: Põhiseaduse
artikkel 5: Igaühel on õigus vabalt väljendada ja levitada oma arvamusi kõnes, kirjas ja pildis ning ennast
takistusteta teavitada üldkättesaadavatest allikatest.
Tagatud on ajakirjandusvabadus ning raadio- ja filmireportaaži vabadus. Tsensuuri ei toimu.
Tsensuuri ei ole! Vabandage mind?
Küsige lihtsalt ajakirjanik Gerhard Wisniewskilt, mis juhtus, kui ta tegi 2003. aastal esimese dokumentaalfilmi 11. septembrist.
Ta tegi selle vea, et intervjueeris Shanksville'i linnapead.
"Lennuk. Lennukit ei olnud." Ja pärast seda ei olnud enam filmitegija nimega
Gerhard Wisniewski. Ta oli kohe WDRist kadunud.
Või kui paljud teist tunnevad Frieder Wagnerit? Frieder Wagner on avalik-õigusliku ringhäälingu filmitegija. Ta
on teinud 68 filmi. Ja siis ühel päeval tekkis tal idee ja ta tegi filmi uraanimoona kohta:
"Ammendatud uraan". Ja filmi nimi on "Surmav tolm". Ja siis ei olnud 69. filmi.
Või kes mäletab Eva Hermanni esinemist Kerneril 2007. aastal? Te teate küll. Oh jumal, ta ütles Autobahn. Kas te mäletate seda?
Ja milline oli tulemus? Milline oli üleskutse? See oli avalik tribunal kõigi nende jaoks, kes
peaksid tulevikus julgema selliseid asju teha.
Või minu enda kolleeg Katrin Huss, kelle stuudios oli dr Hans-Joachim Maaz pärast peaaegu 20 aastat
kestnud MDR-i (Mitteldeutscher Rundfunk) saateid. Ja mida ta tegi? Ta lasi tal lõpetada.
Ta lihtsalt lasi mehel rääkida. Mis oli tulemus? Surve ülaltpoolt. Kuidas saab seda teha? Siis tuleb katkestada ja
nii edasi. Siis ta loobus. Nüüd on ta meiega, NuoVisoga.
Sellaste nimekiri on palju, palju pikem. Ja ainult need, kellega ma ise kohtusin, keda ma ise intervjueerisin,
olid kõik avalikust diskursusest välja keelatud.
Eriti Corona ajastul on see nimekiri muutunud palju, palju pikemaks. Nende kõigi loetlemine
ületaks selle artikli raamides oleva ulatuse.
Ja kas te teate, kui palju programme on vahepeal keelatud? Kui palju veebisaite? Ja
nüüd isegi ajakirjad parimas Saksamaal kunagi.
Ja siis on muidugi ka tõeliselt vastikud trikid, pangakontode, PayPal-kontode ja YouTube'i kontode kustutamine.
Meie NuoVisos oskame teile sellest tõesti üht-teist rääkida.
See on väikeste näpuvigade poliitika. Alati pingutatakse pöidlakruvisid veidi rohkem ja siis pingutatakse
kõike võitluses, noh, teate küll, paremale vastupidiselt.
See, mida me täna siin kogeme, ei ole lihtsalt rünnak ajakirjandusvabaduse vastu. See on rünnak kogu opositsioonilise
mõtlemise vastu. Igasugune kriitika selle süsteemi või valitsuse suhtes mõistetakse kohe hukka ja
selle vastu võideldakse kõige jultunumate vahenditega.
Kasutades meetodeid, mis on juba ammu lakanud olemast tõelise demokraatia väärilised. Kahjuks peame üha enam ja
enam mõistma, et siin luuakse võimustruktuure, mida me Saksamaal ei ole juba pikka aega tegelikult tahtnud.
Kui tihti oleme seda lugenud plakatitel ja meeleavaldustel? "Mitte kunagi enam on KOHE!" Jah, täpselt. Mitte
kunagi enam on nüüd. Ja mitte kunagi enam keelata arvamusi. Mitte kunagi enam ei tohi piirata diskursust.
Ja ennekõike mitte kunagi enam inimesi poliitvangidena vangistada, nagu juhtus Michael Ballwegi puhul. Mitte enam
parteikeeldu. Mitte kunagi enam koleda totalitarismi siin.
Kallid sõbrad, kallid kaasvõitlejad, me vajame tegelikult vaba ajakirjandusmaastikku, mis vääriks oma nime,
mis teeb täpselt seda, mida ajakirjandus peaks tegema.
Neljas võim riigis, parteide ja võimuhimuliste poliitikute kontrollorgan. Tõeline korrektsioon, mitte
petturlik silt nagu need, kes nimetavad end selliseks ja siis vaid odavat valitsuspropagandat edastavad.
Me vajame ajakirjanikke, kes aitavad meil koronaviiruse ajastu põimikust ja vildist lahti harutada. Me vajame selliseid
ajakirjanikke nagu Florian Warweg NachDenkSeitenist. Kes esitab pressikonverentsil ikka ja jälle tõeliselt tähtsaid küsimusi ja
näitab ikka ja jälle neid kurbi numbreid seal üleval poodiumil.
Ja ennekõike vajame teie kõigi, kõigi teie toetust, et me vabakutselised ajakirjanikud saaksime teha täpselt seda tööd,
mida peavoolu ajakirjandus pole ilmselt pikka aega suutnud teha.
Aidake meediat, mida usaldate, nii palju kui saate, nii palju kui teie võimalused ja aeg võimaldavad. Ja andkem lihtsalt sõnale
ajakirjandusvabadus oma vana tähendus tagasi. Meid kõiki kutsutakse üles tegema just seda, siin täna, kui me siin seisame.
Ja, ja lõpuks tahaksin öelda veel ühe asja. Esiteks tahaksin tänada meest, ilma kelleta ma täna siin ei oleks ja
ilma kelleta ilmselt nii paljud inimesed ei oleks siin.
Frank, enamik inimesi ei oleks siin ilma sinuta. Frank Höfer!
Ja ma mõtlesin, et mida ma saan siin viimaseks lauseks öelda, võib-olla tsiteerida kedagi. Ei, ma mõtlesin ise ühe
lause välja: Ma usun, et meie riigis valitseb suur ühtsus seoses meie õigusega vabadusele. Aitäh Berliin!
Mul on eriti hea meel teatada ühest suurepärasest kunstnikust. Mees, kellel on "01" ja maailmarahu - Kilez More.
Wow.
Aitäh, Berliin.
Tore on taas nii palju inimesi siin näha. Ja ma tahaksin, et me oleksime nüüd valjuhäälsed, et
me saaksime selle kuni Bundestagini välja saata.
Kõik siin kuni tähega. Ma ütlen "maailm" ja teie ütlete "rahu". "Maailm."
"Rahu."
"Maailm."
"Rahu." Teine pool. Ma ütlen "maailm" ja sina ütled "rahu".
"Maailm." "Maailm." "Rahu." "Rahu." Ja nüüd kõik naised.
"Maailm." "Rahu." "Maailm." "Rahu."
Kõik, kes on Austriast kohale sõitnud.
"Maailm."
"Rahu."
Wow.
Ja nüüd Berliin.
Hüüame kõik koos.
Mina ütlen "maailm" ja teie ütlete "rahu". "Maailm."
"Rahu."
"Maailm." "Rahu." Seal sa mõistad, et kui me kõik koos seisame, oleme palju, palju valjemini ja miski ei saa meid peatada.
Sest on põhjus, miks nad tahavad meid jagada, külgmised mõtlejad ja vaktsineerimata. Ja nüüd peame venelasi
tulistama. Nad peavad meid jagama ja lõhestama, sest kui me koos püsime, ei ole neil meie vastu mingit võimalust.
Nüüd oleme toonud laulu.
[Ah.
Režissöör.
Monitor, jah].
Laul, mida paljud teist on juba kuulnud paljudel meeleavaldustel ja mida me kõik koos tahame tähistada. Sest ka see on osa
sellest - tunne, mille me tänasest päevast koju kaasa võtame, et me läheme välja energiaga, et seda maailma uuesti muuta.
[Režissöör,
lähme]
Imeline on näha nii paljusid teist.
[Ah. Valjemini monitoril, instrumentaalselt. Ah.Jo, aitäh.
Okei] Ilus.
Berliin, oled sa alguses?
Ah.
Lähme.
Laul: Me võiksime ehitada maju, mis on isemajandavad ja jätkusuutlikud. Me võiksime olla maa suhtes tänulikud kui
inimlaps. Me võiksime lõpetada kellekski teleriaalfilmidest muutumise. Me võiksime lõpetada
painutamise ja olla lihtsalt need, kes me oleme.
Kontrolli asemel võiksime teha koostööd. Tagasi meie juurde. Elada koos loomadega rahus. Massiivne
loomakasvatus tarbib kolmandiku kogu maailma teraviljast.
Me sööme ja sööme, mujal nälgivad inimesed. Me võiksime vihmametsade raadamise asemel kanepit istutada. Me võiksime luua
rohkem väärtustselle asemel, et lumepallimeetodit kasutades tuua meie rahakotti üha rohkemja
rohkem. Kuni te mõistate, et raha väärtus on illusioon.
Me võiksime kasutada rohkem kui viis meelt ja kohtuda teiste inimestega ja nagu oleksime meie nemad. Me
võiksime teha seda ja teist, me võiksime teha seda ja teist.
Ma võiksin sellest tundide kaupa rääkida, aga ma teeksin pigem midagi. Me saaksime maailma nii lihtsalt natuke paremaks muuta.
Kui te tahate rahu, ärge müüge relvi. Me võiksime kõik käed külge panna. Me näitame eeskuju.
Me võiksime maailma nii kergesti veidi paremaks muuta. Kui sa tahad rahu, siis sa ei müü relvi. Me võiksime kõik käed külge
panna. Me annaksime eeskuju. Me võiksime nii lihtsalt maailma natuke paremaks teha. Kui sa tahad rahu, siis ära müü
relvi. Me võiksime kõik käed ühendada. Me anname eeskuju.
Me võime kõike muuta. Kui me ainult lõpetaksime uskumast, et midagi ei saa muuta. Kõike saab muuta, jah, mitte ainult
valimiste aastal. Kasutage oma häält, isegi kui te seda ei palunud. Me võiksime lõpetada teesklemise, et raha on
väärtuslik. Ja käituda nii, nagu oleksime tõesti kõik inimesed. Lõpetaksime üksteisega ilma sõnumitoojateta rääkima.
Lõimus ühendab, sama süda lööb meie sees. Me võime muutuda. Sellega muuta kõike meie ümber.
See muudab tõesti kõike algusest peale. Ei ole mingit põhjust kauem oodata.
Me võiksime alustada selle asemel, et küsida, miks teised ei teinud seda. Me võiksime T tühistada, sest me saame.
Täielik punkt. Või miks sa arvad, et meie Looja valis meid?
Me võime alustada ja lõpuks ometi usaldada ennast. Tule, alustame nüüd uue maailma ehitamist.
Me võiksime maailma nii lihtsalt veidi paremaks muuta. Kui tahate rahu, ärge müüge relvi. Me
võiksime kõik käed kokku panna. Me annaksime eeskuju.
Me võiksime maailma nii lihtsalt veidi paremaks muuta. Kui tahate rahu, ärge müüge relvi. Me
võiksime kõik käed kokku panna. Me annaksime eeskuju.
Mulle on vastumeelne see topeltmoraal, kui meile öeldakse, et me tarnime nüüd relvi rahu tagamiseks. Me ei taha enam tilkagi naftat
Venemaaltja me kummardame Saudi Araabia ees suudleva käega.
Ukraina puhul on nüüd kõik seotud moraaliga. Muude verevalamistest nad ei hooli. Me peame seisma
paremate aegade eest. Me oleme muutus, me oleme märk. Me võiksime nii lihtsalt maailma natuke paremaks muuta.
Kui te tahate rahu, siis te ei müü relvi. Me võiksime kõik käed külge panna. Me näitame eeskuju.
Me võiksime maailma nii lihtsalt veidi paremaks muuta. Kui tahate rahu, ärge müüge relvi. Me võiksime kõik käed kokku
panna. Me annaksime eeskuju. Berliin annab täna eeskuju! Aitäh!
Aitäh Berliin!
Kas sa saad minust aru?
Ilus!
Ma olen koostanud midagi, mille kirjutasin spetsiaalselt tänaseks päevaks. Kas te olete valmis Berliini?
Ilus!
Mul on veel üks sõnum Michael Ballwegilt, kes unustas mulle varem öelda. Järgmine suur rahudemo on Münchenis 1.
septembril. Ja minu ja tema ja meie kõigi poolt tahame teid samuti kutsuda. Jätkake rahudemosele minekut.
01.09. München. Me peame igal pool lärmi tegema, daamid ja härrad!
Ma olen ette valmistanud midagi sellist:
Mitte alati ei tööta kõik ideaalselt, kuid aplaus korraldajatele! [Muusika puudub.
Muusika puudub]
Ma olen midagi ette valmistanud ja see käib nii:
Alguses antakse nõrkadele ainult kiivrid, okei. Seepeale antakse ainult mõned relvad kätte, okei. Selleks
tarnitakse ainult mõned tankid, muidugi ainult treenimise eesmärgil, et kindlustada idapoolne külg.
Ja me hakkame jälle unes käima, kuni pommid plahvatavad ja siis küsime endalt: "Mees, kuidas see võis juhtuda?". Noh, lihtsalt
nii, eriväärtustest kuni kohustusliku sõjaväeteenistuseni.
Sa muutud sõjakaks või astud üles ja lööd vastu.
Häidat päeva, see on minu sõnum Bundestagile: Mina olen vaba mees, kuid kindlasti mitte alam. Es on esimene samm,
et me keeldume sõjaväeteenistusest. Kuid veelgi olulisem on, et me suurendame rahuteenistust.
Pärast kolm aastat kestnud farmaatsiatööstuse valitsemist, oleme nüüd relvatööstuse valitsemise all.
Pandeemiast sõjani on sujuv. Meie vastus jääb aga samaks: "Me ei lähe sellega kaasa!"
Kas valed on samad, ainult kriisil on teine nimi. Nüüd 24-7 on lihtsalt sõjapropaganda. Sellepärast ma kutsunki
üles pidama rahuläbirääkimisi. Mina ütlen kõigile, kes sellega ei nõustu: sõjapidajad rindele!
Te nimetate mind lumpenpacifistiks, kuid ma jään rahuaktivistiks. Ükskõik, kuidas mind ka ei kutsuta, mina
näen seda oma kohuseks ja sina näed seda oma kohuseks.
Sellepärast me nendega koos ei marsi. Ja ma ütlen seda nagu Reinhard May: "Ma ei loobu oma lastest!"
Aitäh Berliin!