Često su me pitali: Što možemo učiniti da poboljšamo sustav? Kako se možemo zaštititi od ovog
stalnog toka laži, manipulacije i iskrivljavanja?
• Što možemo učiniti? Iskreno, ako 300.000 ljudi može podnijeti peticiju zbog neizrečene kazne, onda mora biti
moguće da stotine tisuća nas odu u Berlin i jasno i glasno kažu: Ne želimo više biti dio ovoga!
Zdravo, Berlin! Zdravo!
O moj Bože!
Berlin! Berlin! Danas smo u Berlinu! Berlin! Berlin! Danas smo u Berlinu! Da! Bok dragi prijatelji!
I svima onih deset ljudi koje još danas nisam zagrlio, i vama topla dobrodošlica. Kakav dan,
kakva prekrasna prilika da se danas ovdje okupimo.
Dragi prijatelji, dragi saborci, prije gotovo četiri godine, gotovo na današnji dan, stajao sam ovdje na ovoj pozornici s samo
kamerom u ruci, a danas čak imam i mikrofon. Koliko je to super?
Rekli su mi da imam deset minuta i da budem kratak. Trebao bih govoriti o slobodi, u
redu? Dakle, što je to? Što je ta sloboda uopće?
Mislim da smo u posljednjih nekoliko tjedana vidjeli da se ta sloboda proteže samo onoliko koliko dopušta tanka koža naše
ministrice unutarnjih poslova, koja zloupotrebljava zakon o udruženjima kako bi zabranila neovisne medijske portale –
medije, zamislite, koji do tada nisu prekršili ni jedan zakon.
Pa, hajdemo razgovarati o ovoj slobodi tiska, hoćemo li? I dragi prijatelji, stojim ovdje kao predstavnik, kao posrednik, kao
predstavnik novog medijskog krajolika, medijskog krajolika koji radi ono što mediji
zapravo trebaju raditi u funkcionalnoj demokraciji.
Radi se o objektivnom izvještavanju, ne o politički motiviranom i, iznad svega, neovisnom, a ne ovisnom o...
Potrebno nam je izvještavanje koje je neovisno o velikim financijerima u pozadini ili moćnim lobističkim skupinama
koje jednostavno kupuju mišljenja, znanstvenike i studije.
Svaki od nas ovdje danas ima svoje razloge zbog kojih je prekinuo s medijima i u nekom je trenutku izgubio povjerenje u njih.
Neki su se ljudi probudili 11. rujna i shvatili da nešto nije u redu. Neki od nas su iznenada podigli uši 2014. tijekom državnog
udara na Majdanu. A tijekom ovog neopisivog razdoblja koronavirusa, velika je većina nas
zasigurno shvatila da ovdje nešto ozbiljno nije u redu.
Zato smo se danas ovdje okupili kako bismo još jednom poslali snažnu poruku da se ne slažemo s načinom na koji se u
ovoj zemlji tretiraju kritički glasovi i različita mišljenja.
Pojam "sloboda tiska" postao je farsa u ovoj zemlji. I to je bilo mnogo prije koronavirusa.
Sloboda tiska je prazna fraza koja više ne znači ništa.
I ne daleko odavde, otprilike tamo natrag, mislim, ili gdje god je Bundestag, na staklenoj ploči piše sljedeći tekst: Članak 5.
Osnovnog zakona: Svatko ima pravo slobodno izražavati i širiti svoja mišljenja riječima, pisanjem i slikama te bez
ometanja dobivati informacije iz općenito dostupnih izvora.
Sloboda tiska i sloboda izvještavanja radiom i filmom zajamčene su. Neće biti cenzure.
Neće biti cenzure! Oprostite?
Pitajte novinara Gerharda Wisniewskog što se dogodilo kad je 2003. snimio svoj prvi dokumentarac o 11. rujna.
Pogriješio je što je intervjuirao gradonačelnika Shanksvillea.
"Zrakoplov. Nije bilo zrakoplova." I nakon toga više nije bilo filmaša po imenu Gerhard Wisniewski. Odmah je otpušten iz WDR-a.
Ili tko među vama poznaje Friedera Wagnera? Frieder Wagner je filmaš za javnu televiziju. Snimio je 68 filmova. A onda je
jednog dana dobio ideju i snimio film o uranijskim streljivima:
"Osiromašeni uranij". A film se zove "Smrtonosni prašak". I onda više nije bilo 69. filma.
Ili tko se sjeća pojavljivanja Eve Hermann u emisiji Kerner 2007.? Znaš na što mislim. O,
Bože, rekla je "autocesta". Sjećaš li se toga?
A kakav je bio rezultat? O čemu je bila sva ta galama? Bio je to javni tribunal za sve one koji
bi se u budućnosti usudili učiniti nešto slično.
Ili moja kolegica Katrin Huss, koja je, nakon gotovo 20 godina vođenja emisije o MDR-u na Mitteldeutscher
Rundfunk, u studiju ugostila dr. Hans-Joachima Maaza. I što je učinila? Dopustila mu je da završi govor.
Samo ga je pustila da priča. Kakav je bio rezultat? Pritisak odozgo. Kako to možeš napraviti? Onda moraš prekidati i
tako dalje. Onda je dala otkaz. Sada je s nama u NuoVisu.
Popis tih ljudi je mnogo, mnogo duži. A to su bili samo oni koje sam osobno upoznao, koje sam osobno
intervjuirao, i koji su svi zabranjeni iz javnog diskursa.
Posebno tijekom pandemije koronavirusa, ovaj je popis postao mnogo, mnogo duži. Navesti ih
sve ovdje izlazilo bi izvan okvira ovog članka.
I znate li koliko je programa do sada zabranjeno? Koliko web-stranica? A sada čak i časopisa u najboljoj Njemačkoj ikad.
A onda, naravno, postoje zaista gadni trikovi, poput brisanja bankovnih računa, PayPal računa i YouTube
računa. Mi u NuoVisu vam o tome svakako možemo reći ponešto.
To je politika sitnih uboda iglicom. Uvijek malo više zatežu maticu, a onda je sve zategnuto
u borbi protiv, pa, znaš, suprotnosti desnice.
Ono što danas ovdje svjedočimo nije samo napad na slobodu tiska. To je napad na svako oporbeno razmišljanje.
Svaka kritika ovog sustava ili vlade odmah se osuđuje i suzbija najekstremnijim mogućim mjerama.
Korištenje metoda koje odavno više nisu dostojne istinske demokracije. Nažalost, moramo priznati, i to sve
više, da se ovdje uspostavljaju strukture moći koje smo mi u Njemačkoj odavno željeli ukloniti.
Koliko puta smo ovo čitali na plakatima i na demonstracijama? "Nikad više je SADA!" Da, točno. Nikad više je sada. Nikad
više zabranjivati mišljenja. Nikad više ograničavati diskurs.
I iznad svega, nikada više ne zatvarati ljude kao političke zatvorenike, kao što se dogodilo Michaelu
Ballwegu. Nikada više ne zabranjivati političke stranke. Nikada više ne dopustiti ovdje ružan totalitarizam.
Dragi prijatelji, dragi kolege, ono što nam ovdje zaista treba jest slobodan tisak dostojan tog
imena, koji čini upravo ono što tisak treba činiti.
Četvrta vlast, nadzorni organ nad političkim strankama i političarima žednim moći. Prava korektivna
snaga, a ne lažna poput onih koji se tako nazivaju, a potom samo serviraju jeftinu vladinu propagandu.
Ono što nam treba su novinari koji nam mogu pomoći razmrsiti čičak i mrežu korupcije iz doba koronavirusa. Potrebni su nam
novinari poput Floriána Warwega iz NachDenkSeiten. On na konferencijama za novinare iznova postavlja zaista
važna pitanja i iznova razotkriva te jadne likove na podiju.
I iznad svega, ono što nam treba je podrška svih vas, kako bismo mi, slobodni novinari, mogli obavljati upravo onaj posao
koji mainstream mediji očito već dugo nisu uspjeli obaviti.
Pomozite medijima kojima vjerujete, koliko god možete, koliko vam sredstva dopuštaju, koliko vam vrijeme dopušta. I
jednostavno vratimo staru značenje pojma 'sloboda tiska'. Svi smo pozvani to učiniti, ovdje danas, dok ovdje stojimo.
Da, i na kraju bih samo želio reći još jednu stvar. Prvo bih želio zahvaliti čovjeku bez kojeg danas ne bih bio
ovdje, a bez kojeg vjerojatno ne bi bilo ni toliko ljudi ovdje.
Frank, bez tebe većina ljudi ne bi ni bila ovdje. Frank Höfer!
Pomislio sam: što bih mogao reći kao svoju posljednju rečenicu ovdje, možda citirati nekoga drugog. Ne, sam sam smislio
rečenicu: Vjerujem da u našoj zemlji vlada veliko jedinstvo kad je riječ o našem pravu na slobodu. Hvala ti, Berlino!
Posebno mi je drago najaviti izvrsnog umjetnika. Čovjek s "01" i svjetskim mirom – Kilez More.
Wow.
Hvala ti, Berlino.
Divno je vidjeti ovdje ponovno toliko ljudi. I želim da sada budemo glasni, kako bismo ovu
poruku poslali daleko i široko, sve do Bundestaga.
Svi ovdje do zvijezde. Ja kažem "svijet", a ti kažeš "mir". "Svijet."
"Mir."
"Svijet."
"Mir." Druga strana. Ja kažem "svijet", a ti kažeš "mir."
"Svijet." "Svijet." People:] "Mir." "Mir." I sada sve žene.
"Svijet." "Mir." "Svijet." "Mir."
Svi koji su putovali iz Austrije.
"Svijet."
"Mir."
Wow.
A sada Berlin.
Hajde da svi zajedno poviknemo.
Ja kažem "svijet" a ti kažeš "mir". "Svijet."
"Mir."
"Svijet." "Mir." Vidite, kad smo svi zajedno, mnogo, mnogo smo glasniji i ništa nas ne može zaustaviti.
Jer postoji razlog zašto nas žele podijeliti, lateralne mislioce i nevakcinirane. A sada moramo pucati na Ruse.
Moraju nas podijeliti i osvojiti, jer ako ostanemo zajedno, oni na vrhu nemaju nikakve šanse protiv nas.
Sada smo sa sobom donijeli pjesmu.
Ah.
Smjer
Prati, da.]
Pjesma koju su mnogi od vas već čuli na brojnim demonstracijama i koju bismo željeli zajedno proslaviti za trenutak. Jer je
to također dio svega – osjećaj koji danas nosimo kući, da izlazimo puni energije da ponovno promijenimo ovaj svijet.
[Redatelj,
Idemo.
Divno je vidjeti toliko vas.
Ah. Glasnije na monitoru, instrumentalno. Ah. Da, hvala.
U redu. Divno.
Berlin, jesi li spreman?
Ah.
Idemo.
Pjesma: Mogli bismo izgraditi kuće koje su samoodržive i održive. Mogli bismo se kao ljudska bića odnositi prema Zemlji s
zahvalnošću. Mogli bismo prestati pokušavati postati netko iz televizijskih programa. Mogli bismo prestati
se previše naprezati i jednostavno biti ono što jesmo.
Mogli bismo surađivati umjesto da kontroliramo. Ponovno se vraćamo kolektivu. Živjeti u miru sa životinjama. Industrijska
stočarstvo troši jednu trećinu sve žitarice na svijetu.
Jelimo i jelimo, dok drugdje ljudi gladuju. Mogli bismo posaditi konoplju umjesto da čistimo prašumu. Mogli bismo stvoriti više
vrijednosti, umjesto da koristimo metodu snježne kugle kako bismo u naše novčanike stavili sve više i
više . Dok ne shvatimo da je vrijednost novca iluzija.
Mogli bismo koristiti više od pet osjetila, da bismo upoznali druge i susreli ih kao da smo
oni. Mogli bismo ovo i ono, mogli bismo ovo i ono.
Mogao bih o tome satima pričati, ali radije bih nešto učinio. Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim.
Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo mogli držati se za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo se mogli držati za ruke.
Postavljamo primjer. Tako bismo lako mogli učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje.
Svi bismo se mogli držati za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo promijeniti sve. Kad bismo prestali vjerovati da se ništa ne može promijeniti. Sve se može promijeniti, da, i ne samo
u izbornoj godini. Upotrijebi svoj glas, čak i ako ga nitko nije tražio. Mogli bismo prestati pretvarati se da novac ima
vrijednost. I ponašati se kao da smo zaista svi ljudska bića. Naučimo razgovarati jedni s drugima bez posrednika.
Osmijesi nas povezuju; isto srce kuca u nama. Mogli bismo se promijeniti. I time promijeniti sve oko nas.
Ovo će doista promijeniti sve od temelja. Nema razloga čekati još dulje.
Mogli bismo početi umjesto da pitamo zašto drugi nisu. Mogli bismo izbrisati T jer možemo. Tačka.
Ili zašto misliš da nas je naš Stvoritelj izabrao?
Možemo početi i napokon vjerovati sebi. Hajde, krenimo sada graditi novi svijet.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi
bismo se mogli držati za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi
bismo se mogli držati za ruke. Postavljamo primjer.
Gadim se dvostrukim mjerilima, kad nam govore da sada isporučujemo oružje za mir. Ne želimo ni kapi nafte iz
Rusije više i klanjamo se Saudijskoj Arabiji raširenih ruku.
U Ukrajini je sada pitanje morala. Ali ih ne zanima krvoproliće drugdje. Moramo se zauzeti za bolja vremena. Mi smo promjena,
mi smo znak. Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim.
Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo mogli držati se za ruke. Postavljamo primjer.
Mogli bismo tako lako učiniti svijet malo boljim. Oni koji žele mir ne prodaju oružje. Svi bismo se mogli držati
za ruke. Slanjem poruke. Berlin danas šalje poruku! Hvala!
Hvala ti, Berlino!
Možeš li me jasno čuti?
Lijepo!
Pripremio sam nešto malo što sam napisao posebno za danas. Jesi li za Berlin?
Prekrasno!
Imam još jednu poruku od Michaela Ballweega, koji je zaboravio to ranije spomenuti. Sljedeći veliki mirnodopski prosvjed održat
će se u Münchenu 1. rujna. On, ja i svi mi željeli bismo vas pozvati da prisustvujete. Nastavite ići na mirnodopske prosvjede.
1. rujna, München. Moramo dići galamu svugdje, dame i gospodo!
Pripremio sam nešto, ide ovako:
Ne radi uvijek savršeno, ali svejedno, aplauz za organizatore! [Bez glazbe.
Pripremio sam nešto i ovako to radi:
U početku će se slabima isporučiti samo kacige, u redu. Zatim će se isporučiti samo nekoliko oružja, u redu. Zatim
će se isporučiti samo nekoliko tenkova, samo u svrhu obuke, naravno, za osiguranje istočnog boka.
I opet ćemo spavati hodajući dok bombe ne eksplodiraju i onda ćemo se zapitati: "Bogami, kako se to moglo dogoditi?" Baš
tako, od posebnih fondova do obveznog služenja vojnog roka.
Postaješ sposoban za borbu ili ustaješ i braniš se.
Dobar dan, ovo je moja poruka Bundestagu: Ja sam slobodna osoba, ali sigurno ne podanik. Odbijanje vojne službe je
prvi korak. Ali je još važnije da povećamo našu službu miru.
Nakon tri godine dominacije farmaceutskom industrijom, sada smo pod vlašću industrije oružja.
Iz umjetno stvorene pandemije neprimjetno prelazimo u rat. Ali naš odgovor ostaje isti: "Nećemo to prihvatiti!"
Jer čak su i laži iste, samo kriza ima drugo ime. Sada je to samo ratna propaganda 24/7. Zato pozivam na mirovne pregovore.
Svatko tko se ne slaže, kažem: ratni huškači na front!
Zovu me šarenim pacifistom, ali ostajem mirovni aktivist. Bez obzira na to kako me nazivaju, vidim to
kao svoju dužnost, a i ti se osjećaš isto kao i ja.
Zato ne marširamo. I reći ću to kao Reinhard May: "Ne odustajem od svoje djece!"
Hvala ti, Berlin!