Gyakran felteszik nekem a kérdést: - Mit tehetünk egy jobb rendszerért? - Hogyan védekezhetünk a
hazugságok, manipulációk és torzítások állandó áradata ellen?
- Mit tehetünk? Szóval őszintén szólva, ha van 300.000 ember, aki petíciót tud benyújtani, mert nem adnak büntetést, akkor bizonyára
több százezer embernek is van lehetősége elmenni Berlinbe, és elég világosan kimondani: én ebben nem veszek részt többé!
Hello Berlin! Hello!
Ó, Istenem!
Berlin! Berlin! Ma Berlinben vagyunk! Berlin! Berlin! Ma Berlinben vagyunk! Igen, ma! Helló kedves barátaim!
És mind a tíz embernek, akit ma még nem öleltem meg, úgyhogy üdvözöllek itt is. Micsoda nap, micsoda
csodálatos lehetőség, hogy ma itt összejöhettünk.
Kedves barátaim, kedves harcostársaim, majdnem négy évvel ezelőtt, majdnem napra pontosan, itt álltam ezen a színpadon,
és csak egy fényképezőgép volt a kezemben, ma pedig még mikrofon is van a kezemben. Milyen fantasztikus ez?
Tíz percet mondtak, és azt, hogy tartsam rövidre. A szabadságról kell beszélnem, oké? Szóval,
miről van szó? Mi ez a szabadság egyáltalán?
Azt hiszem, az elmúlt hetekben láthattuk, hogy ez a szabadság legfeljebb a belügyminiszterünk szűkszavúságának határáig terjed,
aki visszaélve az egyesülési joggal betiltotta a független médiaportálokat, jól emlékszem, olyan
médiumokat, amelyek addig egyetlen törvényt sem sértettek meg.
Szóval, beszéljünk erről a sajtószabadságról, rendben? És kedves barátaim, úgy állok itt, mint egy új médiatáj képviselője,
mint egy olyan médiatáj képviselője, amely azt teszi, amiért a médiának valójában ott kellene lennie egy működő demokráciában.
Az objektív, nem politikai indíttatású, és mindenekelőtt egy dologról szól: független, nem függő...
Olyan jelentéstételre van szükségünk, amely független a háttérben álló nagy adományozóktól, vagy a befolyásos
lobbicsoportoktól, amelyek egyszerűen megvásárolják a véleményeket, tudósokat és tanulmányokat.
Mindannyiunknak, akik ma itt vagyunk, megvan a maga oka arra, hogy miért szakítottunk a
médiával, a médiába vetett bizalmunkkal valamikor.
Egy részünk akkor, szeptember 11-én felébredt, és rájött, hogy valami nincs rendben. Néhányan közülünk hirtelen felébredtek
2014-ben, a Majdanon történt puccs idején. A legtöbben pedig bizonyára ebben a kimondhatatlanul koronavírusos
időszakban jöttek rá, hogy itt valami nagyon bűzlik.
Ma azért gyűltünk itt össze, hogy ismét egy hatalmas jelzést küldjünk, hogy nem értünk egyet azzal, ahogyan a kritikus
hangokkal és más véleményekkel bánnak ebben az országban.
A sajtószabadság szó ebben az országban bohózattá vált. Már jóval Corona előtt. A
sajtószabadság egy üres szó, amely már nem jelent semmit.
És nem messze innen, azt hiszem, körülbelül ott hátul, vagy bárhol is van a Bundestag, egy üvegtáblán a következő szöveg
olvasható: Alaptörvény 5. cikk: Mindenkinek joga van ahhoz, hogy véleményét szóban, írásban és képekben szabadon
kifejtse és terjessze, valamint hogy magát akadály nélkül, általánosan hozzáférhető forrásokból tájékozódjon.
A sajtószabadság, valamint a rádió és a filmes tudósítások szabadsága garantált. Cenzúrára nem kerül sor.
Nincs cenzúra! Tessék?
Kérdezzék csak meg Gerhard Wisniewski újságírót, mi történt, amikor 2003-ban elkészítette az első
dokumentumfilmet szeptember 11-ről. Elkövette azt a hibát, hogy interjút készített a shanksville-i polgármesterrel.
"Repülőgép. Nem volt repülőgép." És ezután nem volt többé Gerhard Wisniewski nevű filmes. Azonnal eltűnt a WDR-től.
Vagy hányan ismerik Frieder Wagnert? Frieder Wagner a közszolgálati televíziózás filmkészítője. Eddig
68 filmet készített. Aztán egy nap támadt egy ötlete, és készített egy filmet az uránlövedékekről:
"Lefogyott urán". A film címe pedig "Halálos por". És akkor nem volt 69. film.
Vagy ki emlékszik még Hermann Éva 2007-es Kerner szereplésére? Tudjátok már. Úristen, azt mondta, hogy Autobahn. Emlékeztek rá?
És mi lett az eredmény? Mi volt a felháborodás? Nyilvános bíróság elé állították
mindazokat, akik a jövőben ilyesmire vetemednének.
Vagy a saját kollégám, Katrin Huss, aki közel 20 évnyi műsorvezetés után Dr. Hans-Joachim Maaz volt a
stúdióban az MDR-nél, a Mitteldeutscher Rundfunknál. És mit csinált? Hagyta, hogy befejezze.
Egyszerűen hagyta, hogy a férfi beszéljen. Mi lett az eredmény? Fentről jövő nyomás. Hogy lehet ezt megtenni?
Aztán félbe kell szakítani, és így tovább. Aztán kilépett. Most velünk van, a NuoViso-val.
Ezeknek az embereknek a listája sokkal, de sokkal hosszabb. És csak azok, akikkel én magam találkoztam,
akikkel én magam készítettem interjút, mindannyian ki voltak tiltva a közbeszédből.
Különösen a Corona-korszakban ez a lista sokkal, de sokkal hosszabb lett. E cikk
kereteit meghaladná, ha mindet felsorolnánk.
És tudjátok, hány programot tiltottak be időközben? Hány honlapot? És most még
magazinokat is a valaha volt legjobb Németországban.
És persze ott vannak az igazán csúnya trükkök, a bankszámlák, PayPal- és YouTube-fiókok törlése. Mi a
NuoVisónál tényleg tudunk egy-két dolgot mondani erről.
Ez a politika a kis tűszúrások politikája. Mindig egy kicsit jobban meghúzni a hüvelykujjcsavarokat, majd
mindent meghúzni a harcban a, hát, tudod, a jobboldal ellen.
Amit ma itt tapasztalunk, az nem csupán a sajtószabadság elleni támadás. Ez támadás minden ellenzéki gondolkodás ellen. A
rendszer vagy a kormány bármilyen kritikáját azonnal elítélik, és a lehető legdurvább eszközökkel küzdenek ellene.
Olyan módszerekkel, amelyek már régen nem méltóak egy valódi demokráciához. Sajnos egyre inkább rá kell döbbennünk,
hogy olyan hatalmi struktúrák jönnek itt létre, amelyeket mi Németországban már régóta nem igazán akartunk.
Hányszor olvastuk ezt plakátokon és tüntetéseken? "Soha többé nem lesz MOST!" Igen, pontosan. A soha többé nem
most van. És soha többé nem tiltja be a véleményeket. Soha többé ne korlátozzuk a diskurzust.
És mindenekelőtt soha többé ne börtönözzenek be embereket politikai fogolyként, ahogyan az Michael
Ballweggel történt. Nincs több párttilalom. Soha többé nem lesz itt csúnya totalitarizmus.
Kedves barátaim, kedves harcostársaim, amire igazán szükségünk van, az egy olyan szabad sajtótáj, amely méltó a
nevéhez, amely pontosan azt teszi, amit a sajtónak tennie kell.
Egy negyedik hatalom az államban, a pártok és a hatalomra éhes politikusok ellenőrző szerve. Egy valódi korrekciós eszköz,
nem pedig egy csaló címke, mint azok, akik annak nevezik magukat, de aztán csak olcsó kormánypropagandát szállítanak.
Olyan újságírókra van szükségünk, akik segítenek kibogozni a koronavírus-korszak sűrűjét és filcét. Olyan újságírókra van
szükségünk, mint Florian Warweg a NachDenkSeiten munkatársa. Aki újra és újra felteszi az igazán fontos
kérdéseket a sajtótájékoztatón, és újra és újra megmutatja azokat a szomorú alakokat ott fent a pódiumon.
És mindenekelőtt szükségünk van mindannyiuk, mindannyiuk támogatására, hogy mi, szabadúszó újságírók
pontosan azt a munkát végezhessük, amire a mainstream nyilvánvalóan már régóta nem képes.
Segítsd a médiát, amelyben megbízol, amennyire csak tudod, amennyire a lehetőségeid engedik, amennyire az időd engedi. És
egyszerűen adjuk vissza a sajtószabadság szónak a régi jelentését. Mindannyian erre
vagyunk hivatottak, itt és ma, ahogyan itt állunk.
Igen, és a végén még egy dolgot szeretnék mondani. Először is szeretnék köszönetet mondani annak az embernek, aki nélkül ma nem
lennék itt, és aki nélkül valószínűleg nem lennének itt ennyien.
Frank, a legtöbb ember nem lenne itt nélküled. Frank Höfer!
És azt gondoltam magamban, hogy mit mondhatnék itt utolsó mondatként, talán idézhetnék valakit. Nem, én magam találtam
ki egy mondatot: Hiszem, hogy nagy egység van az országunkban a szabadsághoz való jogunkat illetően. Köszönöm Berlin!
Külön öröm számomra, hogy egy csodálatos művészt jelenthetek be. A férfi a "01"-gyel és a világbékével - Kilez More.
Wow.
Köszönöm, Berlin.
Csodálatos, hogy ismét ilyen sok embert látok itt. És szeretném, ha most hangosak lennénk,
hogy ezt egészen a Bundestagig elküldhessük.
Itt mindenki a csillagig. Én azt mondom "világ", te pedig "béke". "Világ."
"Béke."
"Világ."
"Béke." Másik oldal. Én azt mondom, hogy "világ", te meg azt, hogy "béke".
"Világ." "Világ." "Béke." "Béke." És most az összes nő.
"Világ." "Béke." "Világ." "Béke."
Mindazok, akik Ausztriából utaztak.
"Világ."
"Béke."
Wow.
És most Berlin.
Kiáltsunk együtt.
Én azt mondom "világ", te pedig "béke". "Világ."
"Béke."
"Világ." "Béke." Ott rájöttök, ha mindannyian összefogunk, sokkal, de sokkal
hangosabbak vagyunk, és semmi sem állíthat meg minket.
Mert nem véletlenül akarnak megosztani minket, az oldalról gondolkodókat és az oltatlanokat. És most az oroszokra
kell lőnünk. Meg kell osztaniuk és meg kell osztaniuk minket, mert ha összetartunk, akkor esélyük sincs ellenünk.
Most már hoztunk egy dalt.
[Ah.
Rendező.
Monitor, igen].
Egy dal, amelyet sokan már sok tüntetésen hallhattak, és amelyet mindannyian együtt akarunk ünnepelni. Mert ez is hozzátartozik
- az az érzés, amit a mai napról hazaviszünk magunkkal, hogy energiával indulunk el, hogy újra megváltoztassuk ezt a világot.
[Rendező,
Gyerünk!]
Csodálatos, hogy ilyen sokan vagytok.
[Ah. Hangosabban a monitoron, hangszeres. Ah.Jo, köszönöm.
Oké] Gyönyörű.
Berlin, a rajtnál vagy?
Ah.
Menjünk.
Dal: Építhetnénk olyan házakat, amelyek önellátóak és fenntarthatóak.Hálásak lehetnénk a Földdel, mint egy emberi
gyermek. Megállhatnánk, hogy ne legyünk valaki a tévéfilmekből. Megállhatnánk az elhajlástól,
és egyszerűen csak azok lehetnénk, akik vagyunk.
Ellenőrzés helyett együttműködhetnénk. Vissza a mihez. Békében élni az állatokkal. A tömeges állattenyésztés
a világ összes gabonájának egyharmadát fogyasztja el.
Eszünk és eszünk, az emberek máshol éheznek. Az esőerdők irtása helyett kendert is ültethetnénk. Több értéket
teremthetnénkahelyett, hogy a hógolyó módszerrel egyre többetés többetés többet juttatnánk a pénztárcánkba.
Míg rá nem jössz, hogy a pénz értéke csak illúzió.
Öt érzékszervünknél többet is használhatnánk mások megismerésére és úgy találkozhatnánk velük, mintha mi
lennénk ők. Megtehetnénk ezt és ezt, megtehetnénk ezt és ezt.
Órákig tudnék erről beszélni, de inkább csinálnék valamit. Mi olyan könnyen jobbá tehetnénk a világot egy kicsit.
Ha békét akarsz, ne adj el fegyvereket. Mindannyian összefoghatnánk. Példaértékűek vagyunk.
Olyan könnyen jobbá tehetnénk a világot. Ha békét akarsz, nem adsz el fegyvereket. Mindannyian összefoghatnánk. Példát
mutatnánk. A világot olyan könnyen jobbá tehetnénk egy kicsit. Ha békét akarsz, ne adj el
fegyvereket. Mindannyian összefoghatnánk. Példát mutatnánk.
Megváltoztathatnánk mindent. Ha csak nem hinnénk tovább, hogy semmit sem lehet megváltoztatni. Mindent meg lehet változtatni,
igen, nem csak egy választási évben. Használd a hangodat, még ha nem is kérted. Megállhatnánk azzal, hogy úgy teszünk, mintha a
pénznek értéke lenne. És úgy viselkedni, mintha tényleg mindannyian emberek lennénk.
Megtanulhatnánk hírvivők nélkül beszélni egymással.
A mosoly összeköt, ugyanaz a szív dobog bennünk. Megváltozhatnánk. Így változtatnánk meg mindent körülöttünk.
Ez tényleg mindent alapjaiban változtat meg. Nincs okunk tovább várni.
Elkezdhetnénk ahelyett, hogy azt kérdezzük, mások miért nem. Mondhatnánk le a T-t, mert megtehetjük. Pont.
Vagy mit gondolsz, miért választott minket a Teremtőnk?
Elkezdhetjük, és végre bízhatunk önmagunkban. Gyerünk, kezdjünk el most egy új világot építeni.
A világot olyan könnyen jobbá tehetnénk egy kicsit. Ha békét akarsz, ne adj el fegyvereket.
Mindannyian összefoghatnánk. Példát mutatnánk.
A világot olyan könnyen jobbá tehetnénk egy kicsit. Ha békét akarsz, ne adj el fegyvereket.
Mindannyian összefoghatnánk. Példát mutatnánk.
Megundorodom a kettős mércétől, amikor azt mondják nekünk, hogy mi most fegyvereket szállítunk a békéért. Egy
csepp olajat sem akarunk többé Oroszországtólés Szaúd-Arábia előtt csókos kézzel hajlongunk.
Ukrajnában most minden az erkölcsről szól. De őket nem érdekli a vérontás máshol. El kell állnunk a jobb
időkért. Mi vagyunk a változás, mi vagyunk a jel. Mi olyan könnyen jobbá tehetnénk a világot.
Ha békét akarsz, nem adsz el fegyvereket. Mindannyian összefoghatnánk. Példát mutatunk.
A világot olyan könnyen jobbá tehetnénk egy kicsit. Ha békét akarsz, ne adj el fegyvereket. Mindannyian összefoghatnánk.
Példát mutatnánk. Berlin ma példát mutat! Köszönjük!
Köszönjük Berlin!
Meg tudsz érteni?
Gyönyörű!
Készítettem egy kis apróságot, amit kifejezetten a mai napra írtam. Készen állsz Berlinre?
Gyönyörű!
Újabb üzenetet kaptam Michael Ballweg-től, aki elfelejtett szólni nekem korábban. A következő nagy békedemonstráció szeptember 1-jén
lesz Münchenben. És tőlem, tőle és mindannyiunktól, szeretnénk téged is meghívni. Menjetek továbbra is a békedemonstrációkra.
01.09. München. Mindenhol zajt kell csapnunk, hölgyeim és uraim!
Készítettem valamit, ami így hangzik:
Nem mindig működik minden tökéletesen, de azért egy nagy tapsot a szervezőknek! [Nincs zene.
Nincs zene]
Készítettem valamit, és ez így hangzik:
Az elején csak sisakot kapnak a gyengék, oké. Aztán csak néhány fegyvert szállítanak, oké. Aztán csak néhány tankot szállítanak,
persze csak kiképzési céllal, a keleti szárny biztosítására.
És megint aludni fogunk, amíg a bombák fel nem robbannak és akkor majd azt kérdezzük magunktól: "Ember, hogy
történhetett ez meg?". Hát csak úgy, a különleges vagyontárgyaktól a kötelező katonai szolgálatig.
Harcias leszel, vagy felállsz és visszavágsz.
Jó napot kívánok, ez az üzenetem a Bundestagnak: Szabad ember vagyok, de semmiképpen sem alattvaló. Ez az első
lépés, hogy megtagadjuk a katonai szolgálatot. De még fontosabb, hogy növeljük a békeszolgálatot.
A gyógyszeripar hároméves uralma után most a fegyveripar uralma alatt állunk.
A világjárványtól a háborúig zökkenőmentes. De a válaszunk ugyanaz marad: "Ebbe mi nem megyünk bele!"
Mert a hazugságok ugyanazok, csak a válságnak más a neve. Most a 24-7 csak háborús propaganda. Ezért szólítom
fel a béketárgyalásokat. Akinek nem ért egyet, annak azt mondom: háborús uszítók a frontra!
Maga lumpenpácinak nevez, de én továbbra is békeaktivista vagyok. Nem számít, hogy minek neveznek,
Én kötelességemnek tekintem, te pedig az enyémnek.
Ezért nem vonulunk velük. És úgy mondom, mint Reinhard May: "Nem mondok le a gyerekeimről!"
Köszönöm Berlin!